O D Ô V O D N E N I E

A) Všeobecná časť:

Vyhláška Ministerstva spravodlivosti Slovenskej republiky č. 240/1990 Zb. v znení vyhlášky č. 44/1991 Zb. o odmenách a náhradách advokátov za poskytnutie právnej pomoci, platí od 1.júla 1990. Jej účinnosť sa podľa vyhlášky Ministerstva spravodlivosti SR č. 180/1991 Zb. vzťahuje aj na odmeny a náhrady za poskytovanie právnej pomoci komerčnými právnikmi.
Počas viac ako takmer deväťročného používania tohto právneho predpisu došlo k viacerým pohybom v oblasti cien tovarov, služieb a pod., ktorých výsledkom je všeobecné zvýšenie ich úrovne oproti stavu v roku 1990 – roku prijatia vyhlášky. V porovnaní so smermi a dynamikou cenového vývoja za posledné roky (stav inflácie pre rok 1991 – 61,2%, pre rok 1992 – 10,0%, pre rok 1993 – 23,2%, pre rok 1994 – 13,4%, pre rok 1995 – 9,9%, pre rok 1996 – 5,8%, pre rok 1997 – 6,1 %) sa javí už súčasná koncepcia a výška odmeňovania úkonov právnych služieb ako prekonaná a neadekvátna súčasným trhovým pomerom.

Spôsob tvorby a rozsahu odmien za poskytované právne služby je v evidentnom rozpore s platnými cenovými reláciami a vyžaduje si preto zásadnú revíziu a prispôsobenie aktuálnym cenovým a trhovým požiadavkám. Týka sa to najmä výšky hodinových a tarifných odmien, ako aj odmien za obhajobu v trestnom a správnom konaní.

Cieľom návrhu, ktorý je predložený do legislatívneho procesu, je riešiť komplexným spôsobom úpravu otvorených a stále sa prehlbujúcich cenových problémov s platnými trhovými podmienkami a medzinárodnými štandardami honorovania právnych služieb. Neriešenie a trvalé odkladanie otázky materiálneho postavenia právnických profesií by sa bez účinnej korekcie realizovanej v budúcnosti mohlo prejaviť na kvalite poskytovania právnej pomoci, a to predovšetkým pri zastupovaní a obhajobe vo veciach starostlivosti o maloletých, vo veciach osvojenia, pestúnskej  starostlivosti, spôsobilosti na  právne úkony, ale i vo veciach právnej pomoci  pri obhajobe v trestnom konaní, či už na základe zastúpenia “ex offo” alebo zmluvného zastupovania.

Ďalším prínosom návrhu predloženého do legislatívneho procesu je zjednotenie právnej úpravy určovania výšky odmien za vykonané právne služby advokátom vzhľadom na plánované zlúčenie profesie komerčných právnikov s profesiou advokátov. Po začlenení členskej základne komerčných právnikov sa budú zástupcovia zlúčenej členskej základne podieľať spoločne na aktívnom ovplyvňovaní procesov delegovaných do právomoci Slovenskej advokátskej komory v §3 vyhlášky (určovanie podmienok poskytovania bezplatnej právnej pomoci) a v § 19 ods.3 (určovanie paušálnej sumy za miestne cestovné a telekomunikácie).

Nemenej dôležitý  je aj tretí  okruh otázok, ktoré  sa týkajú liberalizácie mechanizmu zmluvného odmeňovania. Nemenný a nepružný zmluvný systém odmeňovania právnej pomoci už dlhšiu dobu nevyhovuje duchu článku 55 Ústavy Slovenskej republiky a nezabezpečuje fungovanie sociálne  orientovanej trhovej  ekonomiky, kam trh poskytovania právnych služieb  jednoznačne a bezovšetkých pochybností patrí.

Z uvedených  dôvodov ako aj  na základe podnetov  stavovských organizácií  v oblasti  aplikácie  práva,  a to  najmä Slovenskej advokátskej komory, s prihliadnutím na judikatúru Najvyššieho  súdu Slovenskej republiky, Ministerstvo spravodlivosti Slovenskej republiky pristúpilo k vypracovaniu predloženého návrhu vyhlášky.

Pokiaľ ide o dopad na štátny rozpočet, iba vo vzťahu k výdavkom týkajúcich sa niektorých úkonov právnych služieb v prípadoch nutnej obhajoby podľa  § 36 Trestného poriadku, keď  trovy  právneho  zastúpenia  hradí  v  súlade  s § 151 ods.2 Trestného poriadku štát, dochádza k nárastu nárokov na štátny rozpočet. Tento čiastkový negatívny vplyv však bude vyvážený zvýšenými daňovými odvodmi advokátov (daň z príjmu a daň z pridanej hodnoty) z titulu nárastu odmien za právne služby.  Tiež na tomto mieste je potrebné zdôrazniť skutočnosť, že vzhľadom na obvyklú procesnú zložitosť trestno-právnych vecí a jej časové hľadiská, sa dopad na štátny rozpočet prejaví najskôr koncom roku 2001 a v rokoch nasledujúcich.

    Predložený   návrh   vyhlášky   Ministerstva   spravodlivosti Slovenskej republiky o odmenách a náhradách advokátov za poskytovanie právnych služieb je v súlade s Ústavou Slovenskej  republiky ako aj s platnými všeobecne  záväznými právnymi predpismi. Právo Európskej Únie túto oblasť upravuje iba pre príslušníkov členských krajín v konaní pred Európskym súdnym dvorom. Návrh vyhlášky je tiež  v súlade s dohovormi Rady Európy, najmä s článkom  6 ods.2 písm. c) Dohovoru  Rady Európy o ochrane ľudských práv a základných slobôd.

B) Osobitná časť:

K § 1 :

           Nároky advokáta upravuje iba zákon č. 132/1990 Z.z. o advokácii v znení zákona č. 302/1999 Z.z. Predmetom vyhlášky je upresnenie uvedených nárokov.
Poskytovanie právnej  pomoci podľa článku 47 odsek 2 Ústavy Slovenskej republiky ako aj podľa iných medzinárodnoprávnych dokumentov (napr. Medzinárodný pakt o občianskych a politických právach zo 16.12.1966, Európsky dohovor o ochrane ľudských práv a iné) je protiváhou starej zásady rímskeho práva, ktorá hovorí o tom, že "neznalosť zákona neospravedlňuje". Ak by Slovenská republika v duchu uvedených právnych dokumentov nezabezpečila na svojom území konkrétnu realizáciu práva na právnu pomoc, nesplnila by medzinárodno-právne záväzky.
Vlastný nárok  na poskytnutie právnej pomoci  štátom musí byť doplnený aj povinnosťou pre žiadateľa zaplatiť za takto poskytnutú právnu pomoc primeranú úhradu. V  príslušných zákonoch, ktoré vykonávajú toto ústavné právo jednotlivca, sa priznáva poskytovateľovi práva (najmä notári, súdni exekútori, daňoví poradcovia, patentoví zástupcovia a v neposlednej  rade  tiež  advokáti) nárok na odmenu.
Na druhej strane ani táto vyhláška nemôže udeliť zastupujúcemu advokátovi, tzv. substitútovi právo (§ 12 ods.1 zákona o advokácii)  požadovať od  štátu odmenu  a náhradu  hotových výdavkov, pretože chýba  podstatná náležitosť a  to, že tento  advokát musí byť obvinenému ustanovený. V danom prípade sa jedná iba o vnútorný vzťah medzi ustanoveným  obhajcom a substitútom, akým spôsobom si vysporiadajú vzájomné pohľadávky za ním vykonané úkony právnych služieb v zastúpení za ustanoveného  obhajcu. Z uvedeného je zrejmé,  že právo  na odmenu  a náhradu  hotových výdavkov,  ktoré sa určí podľa tejto vyhlášky, má iba ustanovený obhajca.
V odseku 1 sa  bližšie  vymedzuje  rozsah subjektov, ktoré v praxi  bežne realizujú neobmedzené poskytovanie právnych služieb. Iné osoby (ako  napr.  patentový  zástupca,  daňový poradca, resp. zamestnanec alebo  odborová organizácia zastupujúca svojich členov pred súdmi a ani správca konkurznej podstaty) sa nemôžu na mechanizmus tvorby odmeny dovolávať.
V odseku 3 sa výslovne uvádza,  že až okamihom, keď je poskytovateľ právnych služieb poverený  alebo   ustanovený,  vzniká  mu  nárok postupovať pri určovaní výšky odmeny podľa tejto vyhlášky.
Nejednotná právna terminológia  používaná v zákone č.132/1990 Zb. o advokácii  (používa sa termín plnomocenstvo alebo zmluva o poskytovaní právnej pomoci) viedla predkladateľa k nutnosti použiť "zastrešujúci" právny pojem : poverenie.
Odsek  4 jednoznačne určuje, že výpočtovým základom na účely tejto vyhlášky je mesačná hodnota minimálnej mzdy.  Tento mechanizmus sa použije všade tam, kde sa na výpočtový základ text výslovne odvoláva. Nepoužije sa napr. v § 13 ods.1 a § 13 ods.5, ktoré sú stanovené pevnými sumami alebo percentuálnou sadzbou.

K § 2 :

Návrh  vyhlášky  si  za  svoj  hlavný  cieľ kladie vytvorenie účinného  mechanizmu  na  kreovanie  výšky  odmeny,  ktorá  patrí advokátovi za jeho vykonanú činnosť. Ak ponecháme stranou zriedkavo sa vyskytujúce prípady bezodplatne poskytnutej  právnej  pomoci,   javí  sa  ako  najvhodnejšia postupnosť dohodnutej zmluvnej  odmeny a  ďalej zákonom striktne určenej  odmeny,  ktorá   sa  odvíja   od  tradične   zaužívanej advokátskej tarify (postupne  sa  tento   nástroj  využíval  v Nariadení ministra spravodlivosti č. 194/1950 Sb., v Nariadení ministra spravodlivosti č. 115/1951 Sb. a tiež vo vyhláške ministra spravodlivosti č. 50/1965 Sb.).
Návrh vyhlášky tradične uprednostňuje dohodu  advokáta s klientom, lebo  ich vzájomný vzťah sa predovšetkým vytvára  na vzájomnej  dôvere. Na  druhej strane predkladateľ chce chrániť tak klienta pred zneužívaním kvalifikovaného postavenia  právnika, tak aj  advokáta pred princípom všeobecného zákazu odmietnuť  poskytnutie právnej pomoci. Na druhej strane odmietnutie právnych služieb na základe argumentácie, ktorá sa zakladá na odmietavom stanovisku klienta k výške odmeny (viď § 15 ods.1 a 2 zákona o advokácii) je neprípustné.
Náhrady hotových výdavkov a  náhrady za premeškaný čas, ktoré sú bližšie upravené  v § 18 až 20 návrhu vyhlášky, nie sú súčasťou odmeny. Naopak, sú  samostatne nárokovateľnou vecou, ktorá má aj samostatný režim svojej tvorby ako aj úhrady (nevzťahuje sa na nich režim preddavkov).

K § 3 :

Právo na poskytnutie právnej pomoci bezplatne majú podľa § 19 ods.3  zákona o  advokácii  iba  občania Slovenskej  republiky, u ktorých je to odôvodnené ich   majetkovými  pomermi.  Pre právnu oblasť civilného konania je problematika upravená v § 30 ods.2 a § 138 ods.3 OSP. Pre iné oblasti si komora ustanoví podmienky, pri splnení ktorých  advokát poskytne právnu pomoc bezplatne.
Pokiaľ advokát bezdôvodne odmietne poskytnúť bezplatne  právnu pomoc, je  to dôvod na začatie kárneho konania. Nie je možné  argumentovať tou skutočnosťou, že sa jedná o  nútenú prácu, ktorá je zakázaná multilaterálnymi Dohovormi Medzinárodnej organizácie práce. V tomto prípade sa jedná o "sociálne" motivovanú pomoc  spoločnosti  a  na  výskyt  uvedeného javu bol každý uchádzač o poskytovanie právnych služieb pred vstupom do advokácie upozornený. Obdobné závery vyplývajú z ustálenej judikatúry Európskeho súdu pre ľudské práva, napr. spor Van der Mussele v. Belgicko v roku 1983. 

K § 4 :

Vo všeobecnosti platí, že medzi  náhradu hotových výdavkov v žiadnom prípade  nespadá náhrada miezd administratívneho personálu advokáta, popr. výkon advokátskeho  koncipienta. Na  toto všetko sa vzťahuje odmena advokáta.

K § 5 :

	Zmluvná odmena sa tradične rozčleňuje na tri druhy, ktoré sa v minulosti v uvedenej oblasti najviac osvedčili. V prípade hodinovej sadzby sa pripúšťa nielen uplatnenie základnej hodinovej sadzby, ale aj dohodnutá (zvýšená hodinová sadzba). Vlastná hodnota hodinovej sadzby sa určuje ako zlomok z výpočtového základu ustanoveného v § 1 odseku 4. 
Kombinácia uvedených druhov odmien sa pripúšťa iba v prípade, ak sa jednotlivé druhy vzájomne nevylučujú. Napríklad za vyhotovenie kúpnej zmluvy nie je možné požadovať podielovú odmenu.
Medzi hromadné informačné prostriedky možno zahrnúť aj internet.

K § 6 a 7 :

	Osobitné ustanovenia o hodinovej sadzbe vyzdvihuje jej dôležitosť. Advokát má  právo viazať svoje sadzby na hodiny alebo menšie  časové jednotky (štvrťhodiny). Predchádza sa tým nedorozumeniam v prípadoch, ak by boli napr. za časové jednotky navrhnuté dni, týždne,  resp.  mesiace, ktoré sú predovšetkým určené na  použitie v prípade paušálnej odmeny podľa § 8 a nasl.
Klient je advokátom informovaný o predpokladanom časovom rozsahu prác spojených s účelným poskytovaním právnej pomoci. Na žiadosť klienta mu musí advokát predložiť v čase vyúčtovania  odmeny harmonogram vykonaných úkonov právnych služieb. Je to kontrolné oprávnenie, ktorým si klient overuje, či sa odmena zakladá na správnych údajoch. 
Návrh zvyšuje základnú sadzbu z pôvodnej hodnoty 2OO Sk na jednu štvrtinu výpočtového základu. 

K § 8 a 9 :
	Paušálna odmena je určená na poskytovanie  právnych služieb počas dlhšieho obdobia, nie za hodiny alebo štvrťhodiny, ako je tomu v prípade hodinovej odmeny. ide najmä o poskytovanie právnych služieb v časovom období vymedzenom počtom dní, týždňov, mesiacov, alebo rokov. Nič nebráni klientovi, aby požiadal o poskytovanie právnych služieb na neurčité obdobie. uvedená dohoda sa stane súčasťou zmluvy o poskytovaní právnych služieb.
	Nakoľko ide o veľké časové úseky, je potrebné riešiť aj situáciu, keď advokát nemôže naďalej právnu pomoc poskytovať (napr. z dôvodu pozastavenia činnosti, dlhodobej choroby, vyčiarknutia zo zoznamu advokátov a pod.). Uvedený prípad rieši ustanovenie § 9, ktoré je založené na pomernom princípe. 

K § 10 a 11 :

Podielová odmena je striktne obmedzená iba na poskytovanie  právnych služieb v procesných veciach s tým, že druhou podmienkou pre poskytnutie podielovej odmeny je neistý výsledok vo veci. O existencii tejto neistoty (prvok zvýšeného rizika) však musí advokát klienta poučiť a súčasne mu objasniť, v čom spočíva uvedené zvýšené riziko vybavenia veci. Tieto skutočnosti odlišujú podielovú odmenu od hodinovej odmeny, resp. paušálnej odmeny. 
	Nakoľko ide o potenciálne neisté prípady, je opodstatnené, že je potrebné riešiť aj prípady čiastočného úspechu vo veci, resp. neúspechu vo veci. Ak advokát nezabezpečil klientovi ani čiastočný úspech prejednávanej veci, znáša advokát tiež časť rizika a to tým, že má právo  žiadať od klienta iba náhradu hotových výdavkov.

K§ 12 a 13 :

Druhým   a   najpravdepodobnejšie   najčastejším  mechanizmom výpočtu odmeny advokáta  v praxi je tarifná odmena.  Princíp, na  ktorom  je  tento mechanizmus  založený, je jednoduchý. Celá oblasť právneho poriadku Slovenskej republiky, v ktorej dochádza k poskytovaniu právnych služieb, je podrobená hĺbkovej analýze a oceneniu každej čiastkovej operácie  (hovoríme  o  sadzbe  tarifnej  odmeny),  ktorá sa môže vyskytnúť. Pomocou metódy postupných krokov sú jednotlivé vykonané čiastkové operácie,  tzn. samotné vykonané  úkony právnych služieb, sumarizované.  Vytvára  sa   lineárny  súčtový  reťazec,  ktorého možným ukončením je alebo dosiahnutie želateľného právneho účinku, alebo konečné rozhodnutie vo veci.
    Výnimkou z tohto matematického modelu je správa majetku, kedy sa tarifná odmena stanovuje ročnou hodnotou. Takáto správa majetku prichádza do úvahy pri dedičskom konaní alebo v prípade zmluvne dohodnutých činností (napr. dlhodobá neprítomnosť vlastníka).  Naopak odmena správcu konkurznej podstaty, ktorá vyplýva z príslušných ustanovení zákona č. 328/1991 Zb. je upravená v inom právnom predpise. Nakoľko sa odmena odvíja od výšky ročného príjmu, je splatná až po jej zistení dôveryhodným spôsobom.
V  odseku 1  došlo k  trojnásobnému navýšeniu  sadzieb, ktoré upravovala pôvodná vyhláška.
    V  odseku 2 došlo  k  rozšíreniu   pôvodného  trojnásobku  na päťnásobok ročného plnenia. Model sa osvedčil v prípade notárov.
    V  odseku  5  došlo  k  upresneniu  právnych služieb vo veciach správy majetku klienta,  ktorých  úprava  je založená na percentuálnej sadzbe.
    Odsek   8  reaguje   na  náročnosť   konania  pred  Ústavným súdom Slovenskej republiky.  Je to konanie, kde zastúpenie klienta je  v zmysle zákona č. 38/1993 Z.z. o organizácii ústavného súdu povinné. Ak predmet sporu nie je možné oceniť peniazmi, odmena za jeden úkon právnej služby sa rovná výpočtovému základu.

K § 14 :

Sadzby za jednotlivé vymenované  nesporové konania sa zvýšili z pôvodných 100 Sk na desatinu výpočtového základu. Táto sadzba sa použije iba pri nárokoch uplatňovaných fyzickými osobami. V prípade  nárokov právnických osôb sa  bude postupovať  podľa hodnoty nároku.

K § 15 :

Oblasť  poskytovania  právnej  pomoci  advokátmi  v trestnom konaní   je  založená  na  prevažujúcom  princípe  nutnej obhajoby uskutočňovanej podľa § 36 Trestného poriadku, ktorej trovy znáša štát.  Napriek možnosti  využitia existujúceho  regresného nároku voči právoplatne odsúdenému podľa § 152 ods.1 Trestného poriadku, je možné vo všeobecnosti  povedať, že Ministerstvo spravodlivosti iba s ťažkosťami je schopné získať od odsúdených trovy trestného konania, medzi ktoré  patrí aj odmena a  hotové výdavky uhradené ustanovenému obhájcovi štátom.  V  súčasnosti  je  to  položka,  ktorá  ročne  predstavuje čiastku  cca 20 miliónov  a vzťahuje sa  na  veľké množstvo prípadov. Nárast  tarifných sadzieb je jedinou cestou pre zabezpečenie vysoko odborného prístupu štátu v oblasti ochrany základných ľudských práv.
V odseku 2 sa riešia odchýlky  vo  výpočtu  tarifnej  odmeny  pri znižovaní trestnej sadzby odňatia slobody u mladistvých. Tieto sú irelevantné pre určovanie výšky odmeny advokáta,  lebo činnosť advokáta je zameraná na ochranu mladistvého páchateľa.
V prípade obhajoby trestného činu podľa § 42 ods.1 Trestného zákona u obzvlášť nebezpečného recidivistu sa na zvýšenie trestnej sadzby musí prihliadať.  Odmena  advokáta  sa  musí  posudzovať podľa trestnej sadzby toho trestného činu, ktorý je predmetom trestného konania. Závažnosť úkonov advokáta a tým  aj vyššia odmena je odstupňovaná podľa  stupňa  spoločenskej  nebezpečnosti  spáchaného  trestného činu, pričom sa vychádza z typového stupňa spoločenskej nebezpečnosti odstupňovaného podľa výšky trestnej sadzby odňatia slobody. O čo spoločensky  nebezpečnejší čin ide,  o to  významnejšia  je úloha  advokáta pri  obhajobe obvineného  a o to závažnejšie sú  aj jeho úkony  a v závislosti od toho má  byť aj vyššia  odmena.  Vyššia  spoločenská  nebezpečnosť trestného činu spáchaného obzvlášť nebezpečným  recidivistom je typovo vyjadrená aj vo zvýšenej trestnej sadzbe odňatia slobody.
Navrhnutý postup sa snaží odstrániť pochybnosti v rozhodovaní okresných súdov,  ktoré v konečnom dôsledku  musel riešiť až Najvyšší súd SR.

K § 16 :

V odseku 1 tohto ustanovenia  sa určujú úkony právnych služieb, za vykonanie ktorých prislúcha advokátovi plná výška sadzby.  Táto skutočnosť je odôvodnená tým, že  ide o úkony vykonané vo veci samej, alebo o úkony, ktoré sú pre vedenie  alebo smerovanie konania veľmi dôležité.
    Prevzatím a prípravou zastúpenia sa rozumie jeden úkon. Obsahuje v sebe aj  analýzu prípadu vo  vzťahu k jeho  opodstatnenosti (či nie je vopred neúčelné), dĺžke vybavenia veci (stanovenie rozsahu hodín) a tiež k  jeho obtiažnosti (najmä charakteristika protistrany s možnosti očakávania podania opravných prostriedkov na základe doterajších skúseností), resp. zhodnotenie a upozornenie klienta na neistotu úspechu vo veci.   Na základe  týchto úvah  sa potom odvíja  aj  stanovenie časovej špecifikácie prác a druhu odmeny.  Nie  je  možné  toto  štádium označiť  ako  vypracovanie  právneho  rozboru  veci,  lebo právny veci  je úkon právnej služby,  ktorý nemôže byť vyžadovaný ako súčasť vybavenia veci,  ale je samostatnou objednávkou klienta (ako  napr. výklad určitých  ustanovení alebo celého  právneho predpisu).
    Návrh vyhlášky pod písmenom  d) vymenúva úkony právnych  služieb, ktoré spočívajú v účasti, resp.  v konaní obhajcu v trestných veciach pred orgánmi činnými v  trestnom konaní v rôznych jeho štádiách v prípravnom konaní a  v konaní pred súdom (hlavné pojednávanie, verejné zasadnutie), ktoré sú  najbližšie svojou povahou i účelom a pre priznanie odmeny  za niektorý z týchto úkonov platia aj rovnaké pravidlá. Vyplýva to z  uvedeného časového hľadiska rozhodného  pre  priznanie  odmeny,  podľa  ktorého odmena obhajcovi patrí za každé začaté dve hodiny jeho účasti, resp. jeho konania pred orgánom činným v trestnom konaní.
     Jedným úkonom právnej služby, ktorý je uvedený pod písmenom d) napr. celková účasť  obhajcu pri všetkých  vyšetrovacích úkonoch, sa rozumie celkový počet úkonov,  ktoré boli vykonané  v jednom dni.  V prípade, že  bolo vykonaných viac vyšetrovacích  úkonov  (napr.  výsluchy  svedkov,  poškodeného  a konfrontácie) v priebehu toho istého dňa, ktoré na seba bezprostredne nadväzovali, na  tom  istom  mieste a  advokát ako obhajca  sa na  nich zúčastnil,  je potrebné  určiť čistý čas ich trvania po  odpočítaní času potrebného  na nariadené prestávky  a uznať  za  výkon  právnej  služby  každé  začaté dve hodiny takto zisteného času.
    Ďalej pod písmenom d) sa pod pojmom “ čas konania”   rozumie čistý čas strávený advokátom bez prerušenia v súvislosti s prejednávaním veci pred súdom alebo iným orgánom až do jeho odročenia. V prípade, že  pojednávanie pred súdom (najmä  v trestných veciach) bude vytýčené a vykonané počas viacerých  dní, a pritom bolo iba prerušené a nie odročené, je  potrebné pri určovaní výšky odmeny advokáta čistý čas konania bez prestávok zrátať a obdobne, ako v hore citovanom prípade  uznať za úkon právnej  služby každé začaté dve hodiny takto zisteného času. Takýto  postup nie je možný v prípade, pokiaľ by konanie bolo na konci každého dňa odročované.
       Prepracovanie listiny o právnom úkone uvedené pod písmenom h) musí byť podstatné a musí byť zapríčinené dôvodmi na strane klienta.
    V odseku 2 tohto ustanovenia  sa určujú úkony právnych služieb, za vykonanie ktorých prislúcha advokátovi čiastočná, tzn.  polovičná výška sadzby. Táto  skutočnosť je odôvodnená tým, že sa jedná o úkony,  ktoré súvisia s úkonmi vo veci samej a sú svojim charakterom úkonmi pomocnými.
    V odseku 3 tohto ustanovenia  sa určujú úkony právnych služieb, za vykonanie ktorých prislúcha advokátovi čiastočná,  tzn.  štvrtinová  výška  sadzby.  Táto  skutočnosť je odôvodnená tým,  že sa  jedná iba  o doplnkové  úkony, ktoré  spadajú charakterom do oblasti súdneho konania.
    Právne služby  poskytované advokátom sa vzťahujú na  celú oblasť právneho  poriadku Slovenskej republiky. Je veľmi  obtiažne  presne  a  vyčerpávajúcim  spôsobom vymedziť všetky možné úkony, právnych služieb, ktoré môže bežný život nastoliť.  Z tohto  dôvodu je  odsek 4  určený na definovanie kritérií potrebných na oceňovanie úkonov,  ktoré alebo neboli zahrnuté pod ustanovenia predchádzajúcich odsekov 1, 2 a 3 alebo sa vďaka búrlivému rozvoju  právneho poriadku SR stanú  v budúcnosti jeho súčasťou.  Jedná sa najmä o  veľmi širokú  oblasť správneho  práva a nadväzujúceho správneho  konania a osobitných  postupov ústredných orgánov  štátnej správy, ktoré sa  nie vždy opierajú o Správny poriadok.

K § 17 :

Zmena  tarifných sadzieb  je vo  všeobecnosti neprípustná.  V ustanovení § 17 sú však definované výnimky z tohto pravidla.
 Zníženie tarifnej odmeny opätovne  slúži na ochranu  klienta. Ako spojovací  článok pôsobí   ustanovenie  §  21,  ktoré   ustanovuje  kritéria   pre rozhodovanie o znížení tarifnej odmeny. Hranicou, ktorá obmedzuje zníženie tarifnej odmeny, je 50% pôvodnej hodnoty.
    Naopak  v odseku  3 sa  dáva advokátovi   možnosť voľnej  úvahy,  či  využije  alebo  nevyužije  svoje právo zvýšiť tarifnú odmenu až na trojnásobok.  Toto zvýšenie nie je nárokovateľné v  súdnom a inom konaní  (viď § 22 ods.1  návrhu vyhlášky). Advokát si toto oprávnenie  nemôže uplatniť podľa § 22 ods. 2 ani voči štátu.
    Tiež sa  v uvedenom odseku  dôsledne terminologicky rozlišuje medzinárodné právo  od práva cudzieho, ktoré sa môže vyskytovať napr.  vo význame  právneho poriadku Českej republiky.

K § 18 :

Uvedené   ustanovenie  demonštratívne uvádza, kedy a čo sa môže nárokovať ako náhrada hotových výdavkov. Právny zástupca má nárok na náhradu,  tzn. že v tomto prípade nie je možné žiadať od klienta zálohu na výdavky, lebo až vtedy
a)	ak sú výdavky vynaložené advokátom a
b)	ak sú horeuvedené výdavky účelné
vzniká advokátovi nárok na ich úhradu.

K § 19 :

V prípade  dohodnutia zmluvnej odmeny  môže advokát   navrhnúť  paušálne  určenie  všetkých  alebo niektorých výdavkov.  Klient   potom  nemôže  žiadať   ich  preukázanie  ani vyúčtovanie.  Stanovenie presnej  výšky je  závislé od praktických skúseností advokáta .
       Na  výšku  náhrady  cestovných  výdavkov  sa  vzťahujú právne predpisy o náhradách  cestovných výdavkov.  Všeobecným predpisom upravujúcim náhradu cestovných výdavkov  je zákon č.119/1992 Zb. o cestovných   náhradách   v   znení   neskorších   predpisov.  Ten neustanovuje akým dopravným prostriedkom, resp. spôsobom majú byť cesty vykonané. Spôsob dopravy  určuje zamestnávateľ (§ 3 cit.zákona), ktorý sa môže  so zamestnancom dohodnúť,  že zamestnanec pri  pracovnej ceste použije motorové  vozidlo. Takto  špecifikovaný postup  je možné použiť aj na vzťah advokáta  s klientom.
    Z uvedeného  vyplýva, že advokát  si  môže voči klientovi uplatniť  nárok na náhradu výdavkov (a  tie nie sú malé,  lebo v  súčasnosti  zastupovanie  klienta z  Bratislavy na Ústavnom súde v Košiciach "stojí" klienta na cestovných náhradách v priemere cca 3.700,- Sk) za použitie cestného motorového vozidla len za  predpokladu, že sa s klientom  vopred, resp. dodatočne o použití vozidla dohodol.
    Pri určovaní náhrad trov konania  však súd vychádza zo znenia § 142 ods.1 OSP a musí  aplikovať zásadu účelnosti a priznať môže iba náhradu  tých  výdavkov,   ktoré  boli  potrebné  na  účelné uplatňovanie alebo bránenie práva.  Advokát  sa môže s klientom dohodnúť o  akomkoľvek spôsobe dopravy. Na druhej strane náklady s  tým spojené   môže súd  vo forme  náhrady trov konania priznať  len  vtedy,  ak  je  zvolený  spôsob  dopravy s prihliadnutím na okolnosti účelný.

K § 20 :

Navrhuje sa  zvýšenie náhrady za  premeškaný čas. Uvedené  náhrady sa vzťahujú na čas strávený advokátom v  akomkoľvek mieste inom, ako je umiestnené jeho sídlo, zapísané v zozname Slovenskej advokátskej komory (§10 ods. 2 zákona č. 132/1990 o advokácii v znení zákona č. 302/1999 Z.z.), alebo ako je umiestnená jeho ďalšia kancelária. Miestom sa rozumie celé územie mesta alebo obce, v prípade Bratislavy a Košíc aj mestská časť. Tieto náhrady plnia dôležitú funkciu, lebo osobná neprítomnosť advokáta  v kancelárii mu bráni prijímať ďalších klientov. Je potrebné si uvedomiť, že profesia advokáta  je slobodné povolanie, a advokát sa musí trhovo správať.

K § 21 :
Toto ustanovenie obsahuje  všeobecnú interpretačnú formuláciu (všeobecná interpretácia je formulovaná v ustanovení § 3 návrhu) pre poskytovanie  právnych  služieb  bezplatne.  Advokát    zhodnotí  situáciu klienta, najmä  vzhľadom  na  dostupné  informácie  o jeho majetkových a sociálnych    pomeroch    (napr.    zo    spisového   materiálu, predchádzajúcich  prípadov, miestnych  informácií) a  vo vzťahu k povahe veci, ohľadne ktorej sa má poskytnúť právna služba (bližšie podmienky by mohli upraviť stavovské predpisy Komory), sa rozhodne, či poskytne alebo neposkytne bezplatnú pomoc. Klient  v procesných veciach   sa nemusí  spoliehať na dobrodenie zo  strany advokáta, ale môže sa priamo obrátiť  na súd,  ktorý po  preverení jeho  majetkovej situácie postupom upraveným v § 30 ods.2 OSP mu pridelí na zastupovanie advokáta.

K § 22 :

Najmä v  súdnom konaní, súd pri  určovaní výšky trov právneho zastúpenia bude vychádzať iba z  hodnoty tarifnej odmeny (§ 10 až § 15) s tým, že akceptuje iba  jej znižovanie. Tzn. že súd nebude brať  do úvahy  zmluvné odmeny,  navýšenie tarifnej  odmeny až na trojnásobok  v prípade  použitia cudzieho  práva, cudzieho jazyka a pod..   Advokát  je  zaťažený povinnosťou upozorniť klienta na bežný postup súdu.
Zmenený prístup k právnym službám pre právnické osoby zaviedla novela č. 371/1997 Z.z. zákona o dani z pridanej hodnoty,  keď zaradila  medzi služby  podliehajúce sadzbe  dane  23%  aj právne  služby  poskytované podnikateľským subjektom,  a naopak právne služby poskytované občanom, sú zaťažené 6% sadzbou DPH. Ministerstvo spravodlivosti  sa domnieva, že najvhodnejším riešením  uvedeného stavu, je zaviazanie neúspešného  účastníka na zaplatenie nielen odmeny ale aj (v prípade advokáta – platiteľa DPH) navýšiť odmenu o hodnotu dane.

K § 23 :

Súčasná “proexportne” orientovaná ekonomika Slovenskej republiky, veľký nárast zahraničného cestovania (pracovné cesty, súkromné, študijné a rekreačné pobyty) a výkon práce v zahraničí so sebou prinášajú vznik sporov s medzinárodným prvkom. Navrhovaná právna úprava umožňuje dohodu so zahraničným klientom založenú na zmluvnej odmene  odmene vo výške,  ktorá je obvyklá  v jeho domovskej krajine.    Táto výnimka, ktorá mení ustanovenia o nemenne určenej zmluvnej odmene, ssa javí v súčasnosti ako naďalej užitočná.   V súlade s OSP je ponechaná možnosť  dohody o tom, že odmena advokáta  sa zaplatí v cudzej mene.  Podmienkou je, aby to umožňovalo  znenie  devízových predpisov.  Nakoľko    ide o dohodu,  nie  je  možné  toto  ustanovenie  aplikovať  na náklady konania podľa § 22 ods. 1.

K § 24 :

Odo dňa účinnosti vyhlášky sa bude pri oceňovaní jednotlivých úkonov právnych  služieb uskutočnených po  účinnosti tejto vyhlášky postupovať iba  podľa nového znenia. Nie  je možné zabezpečiť pre konania,  ktoré  sa  do  účinnosti  vyhlášky  neukončia,  aby  sa postupovalo v  nich  podľa  predchádzajúcej  právnej  úpravy a v nových podľa  navrhovanej právnej úpravy.

K § 25 :

Na odstraňovanie nepresností pri výpočte odmeny je v návrhu zabudovaný systém zaokrúhľovania.

K § 26 :
Zrušujú  sa príslušné  právne predpisy,  ktoré nahradí  návrh predkladanej vyhlášky. Zlúčenie profesie komerčných právnikov s profesiou advokátov sa má uskutočňovať k rovnakému termínu účinnosti, t.j. k 

K § 27 :

 Účinnosť vyhlášky  sa navrhuje k 1. januáru 2002.