Dôvodová správa

A.	Všeobecná časť 

  Ministerstvo spravodlivosti Slovenskej republiky predkladá do legislatívneho procesu  návrh zákona, ktorým sa mení a dopĺňa zákon č. 99/1963 Zb. Občiansky súdny poriadok v znení neskorších predpisov a o zmene a doplnení niektorých ďalších zákonov.
 V súlade s  Programovým vyhlásením vlády SR v oblasti justície a legislatívy je potrebné reagovať na signály o závažných a rozsiahlych problémoch vyskytujúcich sa             v aplikačnej praxi súdov. V Programovom vyhlásením vlády SR sa konštatuje, že „vláda považuje súdnu moc a zabezpečenie jej kvalifikovaného výkonu za jednu zo svojich hlavných priorít. Rešpektuje skutočnosť, že nezávislá a nestranná justícia je neoddeliteľnou súčasťou demokratického a právneho štátu a bude vytvárať podmienky na zefektívnenie                          a skvalitňovanie súdneho konania a rozhodovania bez zbytočných prieťahov.“
Návrh zákona sa predkladá podľa Plánu legislatívnych úloh vlády SR.
Ciele navrhovanej právnej úpravy:
•	rozšíriť skrátenie konanie na všetky veci na plnenie,
•	upraviť jasné pravidlá postupu odvolacieho súdu pri preskúmavaní rozsudku súdu prvého stupňa,
•	zaviesť tzv. revízny princíp do dovolacieho konania, podľa ktorého by dovolací súd definitívne ukončil prípad bez zrušenia rozsudku a vrátenia veci na ďalšie konanie,
•	podstatne  zjednodušiť dedičské konanie,
•	zaviesť elektronickú komunikáciu medzi súdom a účastníkom konania,
•	v najzávažnejších prípadoch, kedy hrozí nenapraviteľná ujma poskytnúť maximálne rýchlu ochranu predbežným opatrením,
•	umožniť sudcom praktickým, rýchlym rozhodnutím spravodlivo usporiadať veci účastníkov konania,
•	zavedením nového exekučného titulu zrýchliť vymožiteľnosť práva v obchodno-právnych transakciách,
•	garantovať osobám podvedeným pri prevodoch nehnuteľností náhradu ujmy,
•	zabrániť neprimerane vysokým úrokom z omeškania v spotrebiteľských zmluvách a zjednotiť úpravu úrokov z omeškania v obchodno-právnych a občianskoprávnych veciach.
Predkladanú novelu Občianskeho súdneho poriadku považuje predkladateľ za dôležitú v rámci prípravy nového procesného kódexu, ktorý by mal nadväzovať na nový Občiansky zákonník pripravovaný v súlade s plánom legislatívnych úloh vlády (2010). Za nešťastné by považoval predkladateľ také riešenie, podľa ktorého by sa  s výrazným predstihom prijal nový procesný kódex pred Občianskym zákonníkom, pretože takto by sa nedalo vyhnúť istej novelizácii v závislosti od úpravy práv a povinností v Občianskom zákonníku. 
Predkladateľ považoval za vhodné, aby pri príprave procesného kódexu mohli jeho tvorcovia čerpať už aj z poznatkov o využívaní nových procesných inštitútov. 
Predkladateľ zmonitoroval procesnú úpravu v krajinách Európskej únie a to z právnych poriadkov blízkych slovenskému procesnému právnemu poriadku. Novo navrhované inštitúty sú v Európe veľmi efektívne a zabezpečujú včasné poskytnutie spravodlivosti a rýchlu vymožiteľnosť práva. Revízny princíp je nielen vo fakultatívnej rovine upravený napr. v Nemecku, Rakúsku, Slovinsku, Chorvátsku a za samozrejmú vec tieto štáty považujú, že vec skutkovo ustálenú dovolací súd len pri nesprávnom právnom posúdení vecne ukončí a nezrušuje rozhodnutie. 
Novo navrhovaný dôvod zrušenia rozsudku súdu prvého stupňa v rámci apelácie je       o tzv. totálnom zlyhaní súdu prvého stupňa, kedy aj po skutkovej, aj po právnej stránke súd prvého stupňa pochybil. Nebude to však na úkor odvolacích súdov, pretože tie budú môcť znovu využiť ten istý súd prvého stupňa, aby veci po skutkovej stránke dovybavil, ale to všetko bez zbytočného zrušovania rozsudkov. Je nepochybné, že zrušenie rozsudku je             o niekoľko mesačnom a možno aj ročnom oddialení konečného vybavenia veci. 
Za neprijateľné považoval predkladateľ opakované posúvanie spisu v dedičských veciach medzi notárom a súdom. V zahraničných úpravách možno vysledovať proces, podľa ktorého notár úplne vybaví vec pri zachovaní právneho prostriedku nápravy proti rozhodnutiu, ktoré vydá. 
V rovine fakultatívnej sa zavádza nový inštitút (rozkaz), podľa ktorého je možné rozhodnúť všetky veci na plnenie bez ohľadu na pôvod vzniku povinnosti (na splnenie povinnosti, ktorá vyplýva zo zákona, z právneho vzťahu alebo z porušenia práva). Rozkazom je napríklad možné uložiť aj povinnosť vydať vec, povinnosť ospravedlniť sa, povinnosť zdržať sa určitého konania, povinnosť uzavrieť zmluvu, povinnosť vypratať nebytové priestory, povinnosť platiť na výživu, etc. Uvedené veci považuje zákonodarca za plnenie povinnosti. 
Súdy do 10 dní poskytnú spravodlivosť prvým rozhodnutím za stavu, že účastník konania správne vypíše tlačivo, ktoré bude k dispozícii aj na internete. Takéto rozhodnutie bude možné vydať vo veľkom počte vecí na plnenie a to nielen na peňažné plnenie, ale vo všetkých veciach, v ktorých sa ukladá povinnosť. Sudcom sa zjednoduší rozhodovanie veľmi náročných vecí o vyporiadanie bezpodielového spoluvlastníctva manželov. Účastníkom sa zjednoduší a uľahčí prístup k súdu pri využití elektronickej komunikácie so súdom, čím sa aj znížia výdavky účastníkov v súdnom konaní. 
Po vzore Nariadenie EP a Rady (ES) č. 861/2007 z 11. júla 2007, ktorým sa ustanovuje Európske konanie vo veciach s nízkou hodnotou sporu (tzv. bagateľné spory) sa urýchli konanie v týchto veciach, ale tiež aj umožní sudcom, aby neprimerane vysoké odmeny najmä pri zastupovaní advokátom znížili, pokiaľ sú neprimerané k výške pohľadávky. Nebýva ničím neobvyklým, že  v sporoch o pár sto korún náhrada trov advokáta predstavuje niekoľko tisíc korún. Predkladateľ monitoruje veci, v ktorých spoločnosti hromadne uplatňujúce na súdoch nízke pohľadávky uplatňujú trovy niekoľko násobne vyššie, ako je samotná vymáhaná pohľadávka - ako keby hlavným zmyslom konania boli trovy advokáta a nie samotné uplatňovanie pohľadávky. Spoločnosti pritom majú mechanizmy v rámci zmlúv o zastupovaní        a dostatočný výber advokátov na to, aby ich pohľadávky bez ujmy boli na súdoch uplatňované. 
Predkladateľ navrhuje zabezpečiť mechanizmus náhrady ujmy osobám, ktoré doplatili na podvodné konanie pri prevodoch nehnuteľností. Navrhuje sa tiež právna úprava o efektívnejšom uplatňovaní práv na súde, ak k takýmto podvodom došlo. 
Pri rešpektovaní smernice 2000/35/ES Európskeho parlamentu a Rady z 29. júna 2000 o boji proti omeškaným platbám v obchodných transakciách sa navrhuje zjednotenie úpravy úrokov z omeškania a explicitne sa pri spotrebiteľských zmluvách poskytuje ochrana spotrebiteľom, na ktorých bude dopadať výlučne úprava úrokov z omeškania podľa Občianskeho zákonníka a to i pre prípad, že zmluvné strany si dohodli aplikáciu obchodného práva. Osobám oprávneným na podnikanie sa umožní obrátiť sa priamo exekútora faktúrou za veľmi prísnych podmienok, aby nedochádzalo k zneužívaniu faktúry ako nového exekučného titulu. Sleduje sa tým aj odbremenenie súdov od veľkého počtu žalôb na zaplatenie ceny za dodané dielo, službu a zároveň účinné vymáhanie práva bez niekoľkomesačného až niekoľkoročného predchádzajúceho základného súdneho konania.
Predkladateľ prirodzene sleduje aj odstránenie niektorých neefektívnych mechanizmov, ktoré bránili včasnému poskytnutiu ochrany dotknutým subjektívnym právam a právom chráneným záujmom. 
	Návrh zákona je v súlade s Ústavou Slovenskej republiky, s medzinárodnými zmluvami, ktorými je Slovenská republika viazaná a s právom Európskych spoločenstiev
DOLOŽKA  ZLUČITEĽNOSTI
návrhu právneho predpisu
s právom Európskych spoločenstiev a právom Európskej únie

1.      Predkladateľ právneho predpisu: vláda Slovenskej republiky
2.      Názov návrhu právneho predpisu:  zákon, ktorým sa mení a dopĺňa zákon č. 99/1963 Zb. Občiansky súdny poriadok v znení neskorších predpisov a o zmene a doplnení niektorých zákonov.
3.      Problematika návrhu právneho predpisu :
a) nie je upravená v práve Európskych spoločenstiev,
b)  nie je upravená v práve Európskej únie,
  c) nie je obsiahnutá v judikatúre Súdneho dvora Európskych spoločenstiev alebo Súdu prvého stupňa Európskych spoločenstiev.
4.      Záväzky Slovenskej republiky vo vzťahu k Európskym spoločenstvám a Európskej únii:
a) identifikácia záväzkov vyplývajúcich z Aktu o podmienkach pristúpenia pripojenom k Zmluve o pristúpení Slovenskej republiky k Európskej únii: bezpredmetné,
b) identifikácia prechodných období vyplývajúcich z Aktu o podmienkach pristúpenia pripojenom k Zmluve o pristúpení Slovenskej republiky k Európskej únii: bezpredmetné, 
c) lehota na prebratie smernice alebo rámcového rozhodnutia podľa určenia gestorských ústredných orgánov štátnej správy zodpovedných za prebratie smerníc a vypracovanie tabuliek zhody k návrhom všeobecne záväzných právnych predpisov alebo lehota na implementáciu nariadenia alebo rozhodnutia z nich vyplývajúca: bezpredmetné,
d) informácia o konaní začatom proti Slovenskej republike o porušení Zmluvy o založení Európskych spoločenstiev podľa čl. 226 až 228 Zmluvy o založení Európskych spoločenstiev v platnom znení: bezpredmetné,  
e) informácia o právnych predpisoch, v ktorých sú preberané smernice alebo rámcové rozhodnutia už prebraté spolu s uvedením rozsahu tohto prebratia: bezpredmetné.
5. Stupeň zlučiteľnosti návrhu právneho predpisu s právom Európskych spoločenstiev     a právom Európskej únie : bezpredmetné
6. Gestor  (spolupracujúce rezorty) : bezpredmetné.

Doložka finančných, ekonomických, environmentálnych vplyvov,
vplyvov na zamestnanosť a podnikateľské prostredie

1.	Návrh zákona nezakladá nároky na verejné financie. 

2.	Návrh zákona nebude mať ekonomický dopad na obyvateľov, hospodárenie                   podnikateľskej sféry a iných právnických osôb.  

3.	Návrh zákona nebude mať vplyv na životné prostredie.

4.	Návrh zákona nebude mať vplyv na zamestnanosť a nevyžiada si zvýšenie počtu zamestnancov.

5.	Návrh zákona nebude mať vplyv na podnikateľské prostredie.

B.	Osobitná časť 

K bodu 1  (§ 14 ods. 3)
		Rozširuje sa negatívne vymedzenie okolností, na ktoré súd neprihliada pri rozhodovaní o vylúčení sudcu. Tak, ako nie je možné vylúčiť sudcu pre jeho úkony v prejednávanej veci, nie je možné ho vylúčiť ani pre jeho úkony v iných právnych veciach, vrátane rozhodnutí, ktoré vydal. 

K bodu 2  (§ 16 ods. 3)
	Nebýva ničím neobvyklým, že tesne pred pojednávaním, alebo v priebehu pojednávania, účastník namieta zaujatosť sudcu, aby privodil oddialenie rozhodnutia. Navrhuje sa možnosť sudcu zvážiť dôvodnosť námietky a vec predložiť až tesne pred rozhodnutím. Práva účastníka nijako nebudú dotknuté, pretože vec sa nadriadenému súdu predloží. 

K bodu 3  (§ 27 ods. 1)
		Zákonodarca uvedenou úpravou zosúlaďuje úpravu s ustanovením § 24 OSP, kde je vo vete druhej uvedené: „Ak nejde o zastupovanie podľa § 26, môže si účastník zvoliť za zástupcu len fyzickú osobu.“.
		Vzhľadom na to, že zákonodarca pri používaní  pojmu "občan" neviaže tento pojem na existenciu štátneho občianstva Slovenskej republiky u takejto osoby, čo je pochopiteľné aj vzhľadom na členstvo SR v EÚ, zavádza sa pojem fyzická osoba, čím je daná možnosť účastníkovi dať sa zastúpiť aj fyzickou osobou, ktorá je napr. občanom členského štátu EÚ.
		Zákonodarca reflektuje tiež prostredie, v ktorom sa nachádza Slovenská republika po vstupe do EÚ (napr. úprava v zákone č. 586/2003 Z. z. o advokácii: § 30 a násl. - euroadvokát), ako aj požiadavku vyplývajúcu zo Zmluvy o založení Európskeho spoločenstva na právo usadiť sa - Článok 43 („V rámci nasledujúcich ustanovení sa zakazujú obmedzenia slobody usadiť sa štátnych príslušníkov jedného členského štátu na území iného členského štátu. Zakazujú sa aj obmedzenia, ktoré sa týkajú zakladania obchodných zastúpení, organizačných zložiek a dcérskych spoločností štátnymi príslušníkmi jedného členského štátu na území iného členského štátu. Sloboda usadiť sa zahŕňa aj právo začať vykonávať samostatnú zárobkovú činnosť, založiť a viesť podniky...za podmienok stanovených pre vlastných štátnych príslušníkov právom štátu, v ktorom dochádza k usadeniu sa, pokiaľ ustanovenia kapitoly o pohybe kapitálu nestanovujú inak“.).
K bodu 4 (§ 28 ods. 4 až 6)
Navrhovanou úpravou sa sleduje predísť výkladovým otáznikom na otázky súvisiace   s ukončením právneho zastupovania, ale aj otázky súvisiace s vystriedaním právneho zástupcu. 

K bodu 5 (§ 29 ods. 5 a 6)
V snahe predísť ujme, ktorá môže vzniknúť osobám zastúpeným opatrovníkom, ale tiež aj z dôvodu zachovania kontinuity v zastupovaní opatrovníkom v jednotlivých inštančných postupoch, sa navrhuje ponechať rovnakého opatrovníka v opravných konaniach.
Predkladateľ považuje za neprijateľné, aby súdy ustanovovali za opatrovníka zamestnancov súdu. Súdna prax potvrdila takmer nulový záujem týchto osôb o ochranu práv zastupovaného účastníka a bolo možné vysledovať súladnosť predstáv takto ustanoveného opatrovníka a sudcu. Je zrejmé, že neporovnateľne účinnejším spôsobom dokážu ochraňovať záujmy účastníka v postavení opatrovníka osoby z blízkeho prostredia účastníka, najmä           z rodinného, pracovného, kultúrneho prostredia.
Účinnejšie, ako zamestnanec súdu, vystupuje v konaní v pozícii opatrovníka aj obec.
Súdu sa umožňuje vybrať podľa povahy veci najvhodnejšiu osobu, bez toho aby sa uzavrel okruh prostredia, z ktorého takúto osobu možno vybrať. Netreba zdôrazňovať, že najmä pri závažnejších sporoch je funkcia opatrovníka mimoriadne dôležitá, a podcenenie tejto otázky často krát hraničilo až s porušením práva na súdnu ochranu a zbytočným vyvolaním opravných konaní. Je aj v záujme druhej strany, aby sudcovi navrhla takúto vhodnú osobu. Bez súhlasu tejto osoby nie je možné ju ustanoviť za opatrovníka. 

K bodu 6 (§ 30)
Navrhovateľ uvedenou právnou úpravou reaguje na skutočnosť, že spôsob konania súdu v jednotlivých prípadoch ustanovujú § 36 až 36c, resp. osobitný zákon o súdnych úradníkoch. Preto v tomto ustanovení postačuje použiť všeobecný pojem „súd“.

K bodu 7 (§ 34a)
		Navrhovaná právna úprava je explicitným vyjadrením zákazu zastupovania osobou, ktorá má rozporné záujmy so zastupovaným účastníkom.
		V praxi sa zaznamenali aj prípady, v ktorých advokát zastupoval účastníka občiansko-právneho vzťahu a na druhej strane bol prepojený s protistranou takéhoto vzťahu. Nič na veci nemenia medzičlánky medzi takýmto zástupcom (napr. koncipient, resp. iný substituent)         a stranou sporu.

K bodu 8 (§ 36 ods. 3)
		Ide o legislatívno-technickú opravu - vypustenie vnútorného odkazu na § 36b, ktorý bol zrušený. 

K bodu 9 (§ 38)
		Navrhovaná právna úprava (viď tiež dôvodová správa k ustanoveniam § 175zd) súvisí so zefektívnením dedičského konania, najmä s odbúraním početného posúvania spisu medzi notárom a súdom. 
 	Nové znenie tohto ustanovenia má za úlohu urýchliť priebeh dedičského konania, ktorý účel sa má dosiahnuť odstránením zbytočného kolobehu spisov medzi súdom a súdnym komisárom. Notár ako súdny komisár bude mať zo zákona zverenú právomoc vydávať súdne rozhodnutia, pri rozhodovacej činnosti bude mať postavenie zamestnanca súdu. Táto zákonná konštrukcia má oporu aj v Náleze Ústavného súdu SR sp. zn. PL. ÚS 1/04 v ktorom bolo konštatované, že: „Právne postavenie notára je postavením orgánu verejnej moci, na ktorý sa vzťahujú iné kritériá než na právne postavenie subjektov, ktoré nevykonávajú štátnu - súdnu moc. Notár je v sústave orgánov verejnej moci považovaný za štátny orgán. Právne postavenie notára je primárne určené tak, že v rámci deľby štátnej moci sa podieľa na plnení pozitívneho záväzku štátu v súvislosti s realizáciou základného práva na súdnu a inú právnu ochranu podľa čl. 46 ods. 1 Ústavy v rozsahu určeného zákonom.” Podľa čl. 142 ods. 2 Ústavy SR proti rozhodnutiu, ktoré vydá notár ako súdny komisár bude vždy prípustný opravný prostriedok, o ktorom rozhodne vždy sudca. Pôjde napr. o rozhodnutie ktorým sa upravuje vedenie konania, rozhodnutie o dedičstve, rozhodnutie o ustanovení kolízneho opatrovníka, rozhodnutie o ustanovení znalca, rozhodnutie o znalečnom, rozhodnutie               o uložení poriadkového opatrenia a pod.. Notár ako súdny komisár bude zabezpečovať aj doručovanie týchto rozhodnutí. Po ukončení veci notár ako súdny komisár vykoná porozhodovaciu agendu a súdu odovzdá kompletne uzavretý spis pripravený na odovzdanie do spisovne. Napriek zvereniu rozhodovacej právomoci notárom ako súdnym komisárom, ostáva v platnosti možnosť ukončiť prejednanie dedičstva vydaním osvedčenia o dedičstve, naopak rozširujú sa možnosti jeho vydania oproti platnému stavu. Tento inštitút sa v našom právnom poriadku osvedčil, zjednodušil a urýchlil dedičský  proces, verejnosť ho bez výhrad akceptuje. Prijatím tohto návrhu dôjde k značnému odbremeneniu súdov, takto uvoľnené kapacity bude možné využiť na iných úsekoch. K vydaniu rozhodnutia vo veci samej pristúpi notár až potom, ak účastníci nebudú súhlasiť s vydaním osvedčenia o dedičstve, prípadne ak osvedčenie o dedičstve stratí platnosť v prípade podanej žiadosti o pokračovanie v konaní       o dedičstve.
		Notár teda bude mať obdobnú pozíciu, ako súdny úradník a to pri ochrane garantovanej v ustanovení článku 142 odsek 2 Ústavy a § 374 odsek 3. Zjednoduší sa tým rozhodovanie v dedičských veciach pri vždy prípustnom odvolaní, ktoré však nebude predkladané automaticky na odvolací súd, ale najprv vec posúdi sudca na súde I. stupňa. Sleduje sa tým aj zníženie počtu vecí v odvolacom konaní.

K bodu 10 (§ 40 ods. 2)
	Zápisnicu môže spísať nielen sudca, ale aj súdny úradník, preto je túto skutočnosť potrebné v zákone výslovne vyjadriť.

K bodu 11 (§ 40a)
		Nové vymedzenie vzťahu Občianskeho súdneho poriadku a zákona č. 549/2003 Z. z. o súdnych úradníkoch v znení neskorších prepisov je potrebné vzhľadom na novo navrhované oprávnenia súdnych úradníkov (porovnaj § 174 ods. 6). Ich cieľom je zabezpečiť systém rýchlej a účinnej súdnej ochrany. 
		Vždy je prípustné odvolanie proti rozhodnutiu súdneho úradníka (článok 142 odsek 2 Ústavy) a mechanizmus opravy nesprávneho rozhodnutia je zakotvený v ustanovení § 374 ods. 3 Občianskeho súdneho poriadku.
		Súdna prax potvrdila, že sa vyšší súdni úradníci osvedčili pri príprave pojednávania, ale tiež aj pri vydávaní a vyhotovovaní rozhodnutí. V krajinách EÚ je bežnou záležitosťou, že súdni úradníci majú významné oprávnenia pri príprave vecí sudcovi. Predkladateľ navrhuje, aby sa ich oprávnenia v navrhovanom rozsahu rozšírili.

K bodu 12 (§ 40b)
		Navrhovaná úprava bezprostredne súvisí s úpravou navrhovanou v § 44a (viď dôvodová správa k ustanoveniam § 44a), ktorá predstavuje základ úpravy elektronickej komunikácie; podrobnosti, vrátane úhrady nákladov, budú uvedené vo vyhláške č. 543/2005 Z. z. (o Spravovacom a kancelárskom poriadku pre okresne súdy, krajské súdy, Špeciálny súd a vojenské súdy, ďalej len „spravovací poriadok“).

K bodu 13 (§ 42 ods. 1)
		Rozšírenie elektronickej komunikácie aj bez zaručeného elektronického podpisu bude možné realizovať s výraznými ochrannými obmedzeniami, medzi ktoré patrí aj navrhované povinné písomné potvrdenie podania vo veci samej.  
		To znamená, že ak podanie vo veci samej (napr. žaloba, zmena žaloby, späť vzatie žaloby) nebude potvrdené v trojdňovej lehote aj písomným podaním, nebude sa na neho prihliadať.

K bodu 14 (§ 44a)
V ustanovení § 39 zákona č. 162/1995 (katastrálny zákon) je umožnené oprávneným osobám privodiť poznámku v katastri. Z nepochopiteľných dôvodov bolo v minulosti ustanovenie umožňujúce účastníkom súdneho konania privodiť poznámku v katastri vypustené.
Netreba pripomínať vážnosť dopadu súdneho rozhodnutia na účastníkov občiansko-právneho vzťahu v prípadoch, ak sa nehnuteľnosti napriek prebiehajúcemu súdnemu konaniu niekoľko násobne prevádzajú. 
Prioritne je potrebné chrániť nadobúdateľov nehnuteľností, aby mali vedomosť o prebiehajúcom súdnom konaní týkajúcom sa prevádzanej nehnuteľnosti. Poznámka bude mať iba informatívny charakter a nebude predstavovať prekážku nadobudnutia nehnuteľnosti (jej prevodom), vo vzťahu ku ktorej sa vedie súdne konanie. 
Navrhované ustanovenie súvisí aj s novo navrhovaným ustanovením § 159a (viď dôvodová správa k § 159a). 

K bodu 15 (§ 45 ods. 3 až 7)
Predkladateľ považuje za vhodné reagovať na rozvoj komunikačných prostriedkov najmä internetovej komunikácie, ktorá je lacná, účinná a efektívna, pričom považuje za nevyhnutné smerovať náhľad na systém a podstatu právnych noriem čiastočne do iusnaturalistickej dimenzie chápania práva, oproti prekonanému rigorózne pozitivisticko-právnemu nazeraniu na pojem práva tak, ako to vyplýva z viacerých rozhodnutí Európskeho súdu pre ľudské práva v Štrasburgu. V týchto dimenziách chápania procesných predpisov majú byť procesné predpisy pokiaľ možno čo najviac flexibilné, umožňujúce súdu, pri rešpektovaní zaručeného práva na súdnu ochranu a princípov spravodlivého procesu, rozhodnúť o uplatnenom nároku vyplývajúcom z noriem tzv. hmotného práva čo najrýchlejšie a poskytnúť tak efektívne účinnú právnu ochranu ohrozenému, či porušenému právu.
           Za jeden z najvýraznejších problémov v procesných normách je možné považovať účinné oboznamovanie sa účastníkov s rozhodnutiami a postupmi súdu, či efektívnu komunikáciu so súdom, ktorá práve najčastejšie marí poskytovanie účinnej právnej ochrany ohrozeným materiálnym právam účastníkov. Procesné normy by zrejme bez existencie materiálnych práv účastníkov ani nemali svoj zmysel a účel vôbec. V tejto oblasti preto navrhovateľ rozširuje možné komunikačné prostriedky pri prístupe k súdu, zavedením doručovania niektorých súdnych písomností efektívnejšou formou elektronickej komunikácie s účastníkmi konania. 
Vzhľadom na to, že ide o významnú zmenu spôsobu zaužívanej komunikácie, v prvom kroku predkladateľ navrhuje povinnosť uvádzať adresu pre elektronickú komunikáciu len advokátom, avšak dáva takúto možnosť aj iným účastníkom. Ťažisko rizika pri doručovaní sa v týchto prípadoch presúva na adresáta, pričom súd po odoslaní správy obsahujúcej napr. predvolanie advokáta ako zástupcu účastníka na pojednávanie vyznačí túto skutočnosť v spise a predvolanie ako také sa bude považovať za doručené v deň, kedy súdu došlo potvrdenie        o prečítaní pošty alebo keď účastník výslovne potvrdí jej príjem. Zníži sa tým zbytočná                    a formálna administrácie potrebná k riadnemu uskutočneniu pojednávania. Občiansky súdny poriadok už aj v súčasnej podobe umožňuje predvolávanie účastníkov na pojednávanie hoc aj telefonicky.
           Rozsudky, meritórne uznesenia (o zmieri), predbežné opatrenia sú však verejnými listinami, a preto pri ich doručovaní bude možné využívať prostriedky elektronickej komunikácie len vtedy, keď budú mať súdy k dispozícii zaručený elektronický podpis.
	Doručovanie písomnosti elektronickou poštou zo strany súdu (ak nemá k dispozícií zaručený elektronický podpis) bude prichádzať do úvahy napríklad pri:
- výzve na zaplatenie súdneho poplatku,
- výzve na odstránenie vád návrhu, 
- predvolaní na pojednávanie, 
- výzve na vyčíslenie trov konania (§ 151 ods. 4 OSP),
- výzve v rámci vedenia konania.
 
K bodu 16 (§ 49a)
	Ide o fakultatívne ustanovenie. Podrobnosti, najmä otázky nákladov doručovania, budú upravené v spravovacom poriadku. V prípade obštrukcií najmä s včasným nepotvrdením elektronickej pošty súd môže prerušiť komunikáciu a nepôjde o odňatie možnosti konať pred súdom. Súd môže kedykoľvek obnoviť prerušenú elektronickú komunikáciu.    	
Navrhovanou zmenou sa sleduje dosiahnutie doručenia písomnosti pri možných komplikáciách. Doručovateľom nikdy nebude účastník konania ale súdny exekútor. Týmto spôsobom sa umožní pokračovať v súdnom konaní aj v prípadoch komplikácií pri doručovaní poštou. Nebude to potrebné v prípade, ak sa použije odôvodnený postup podľa § 49 ods. 3. Navrhovaná zmena je ďalším krokom smerujúcim k odstráneniu obštrukcií v civilnom procese a teda i k zrýchleniu konania. 
Je na účastníkovi, v jeho záujme a na jeho bdelosti, aby zjednodušil súdu privodiť úspešné doručenie súdnych písomností.   

K bodu 17 (§ 50)
	Rieši sa najmä situácia, keď adresát má splnomocnenca podľa Poštových podmienok   k poštovým službám, ktoré podľa zákona č. 507/2001 Z. z. o poštových službách v znení neskorších predpisov poskytuje Slovenská pošta (článok 42). Ak takáto osoba odmietne zásielku za adresáta prevziať, bude to mať rovnaký právny účinok, ako keby zásielku odmietol prevziať sám adresát. Nastupuje teda uplatnenie fikcie doručenia. To platí aj pri doručovaní súdnych rozhodnutí, u ktorých je náhradné doručenie vylúčené.  

K bodu 18 (§ 58 ods. 1)
Navrhuje sa predĺžiť pätnásťdňovú lehotu v § 58 ods. 1 na tridsaťdňovú, tak by sa účastníkovi dal dostatočný časový priestor na podanie právne kvalifikovaného návrhu so snahou priblížiť sa k právu EÚ (napr. reakcia na Článok 9 a 12 Nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 1896/2006 z 12. decembra 2006, ktorým sa zavádza európske konanie o platobnom rozkaze).

K bodom 19 a 20 (§ 74 ods. 2 až 4)
	Zmena je reakciou na v praxi sa vyskytujúce (prekvapivé) situácie, ktoré niekedy hraničia s odopretím prístupu k spravodlivosti (denegatio iustitiae). 
Napríklad navrhovateľ podá na nepríslušný súd návrh na vydanie predbežného opatrenia, v ktorom navrhne, aby súd uložil vydražiteľovi zákaz nakladať s bytom, pričom tento postúpi vec príslušnému súdu a kým príslušný súd zakročí (vydá predbežné opatrenie), navrhovateľovi týmto „pingpongom“ spisu uplynula prekluzívna trojmesačná lehota na podanie žaloby o určenie neplatnosti dražby podľa § 21 zákona č. 527/2002 Z. z. o dobrovoľných dražbách a o doplnení zákona Slovenskej národnej rady č. 323/1992 Zb. o notároch a notárskej činnosti (Notársky poriadok) v znení neskorších predpisov. Pritom      „v hre“ môže byť protiprávna strata obydlia a z dôvodu uplynutia lehoty i strata akéhokoľvek právneho prostriedku nápravy. 
Uvedený stav je  v rozpore aj so samotným účelom predbežného opatrenia,  ktorým je rýchle a pružné riešenie situácie, ktorá vyžaduje okamžitý zásah súdu. 
	Predpokladom na to, aby „návrhové“ predbežné opatrenie nariadil nepríslušný súd, je fakt, že
a)	príslušný súd nie je známy,
b)	príslušný súd nemôže včas zakročiť.
V nadväznosti na vyššie uvedené, skutočnosť, že sudca si „ponechá“ na nariadenie predbežného opatrenia 30-ty deň od doručenia návrhu na vydanie predbežného opatrenia         v zmysle § 75 ods. 4,  pre účastníka môže napríklad znamenať aj vznik nenapraviteľného stavu. 
Predkladateľ zaznamenal aj prípad, keď sudca pár dní pred dobrovoľnou dražobou, proti realizácií ktorej je predbežné opatrenie jedným z prostriedkov rýchlej ochrany, postúpil vec inému súdu. Sudca musí vedieť sám dostatočne zvážiť naliehavosť konkrétnej právnej veci. Prepätý formalizmus v takýchto prípadoch nemá svoje opodstatnenie a nielenže môže vyvolať nenapraviteľný stav, ale vo verejnosti výrazne otriasa dôverou v štátne orgány, ktorých úlohou je poskytovať ochranu subjektívnym právam. 
Rigorózne dodržiavanie formálneho postupu je síce z hľadiska pozitívneho práva nenapadnuteľným postupom (chovanie podľa práva porovnaj normatívna teória Hansa Kelsena), avšak výsledok, ktorý vyvolá, môže znamenať právnou normou nielen nepredvídaný ale i nežiaduci (prekvapivý) stav v rozpore s ratio legis zákona (§ 1 Občianskeho súdneho poriadku).
Z tohto dôvodu sa dopĺňa do 75 odseku 4 požiadavka na bezodkladné vydanie predbežného opatrenia.

K bodu 21 (§ 75 ods. 4)
Dôveru v súdy výrazne znižujú prípady z praxe, kedy treba akútne poskytnúť dočasne ochranu, ale sudca postupuje najprv tak, že vyzve na zaplatenie súdneho poplatku a korešpondencia s účastníkom spravidla privodí stav, že už je rozhodnutie zbytočné. 
Z praxe ide napr. o prípad, kedy „rýchlopôžičkárska“ firma, ktorá mala zabezpečenú pohľadávku zabezpečovacím prevodom vlastníckeho práva k bytu, oznámila, že na druhý deň prídu svojpomocne vypratať dlžníka aj celú jeho rodinu (pôžička v sume 250.000,- Sk, úrok vo výške 60%, byt v hodnote 3,000.000,- Sk, dlžník je v omeškaní už len s poslednou splátkou). 
Vzhľadom na opomenutie zaplatenia súdneho poplatku sudca nevydal predbežné opatrenie, ale vyzval na zaplatenie súdneho poplatku. Z hľadiska pozitívneho práva sa síce sudca chová podľa práva, ale tak, že sa dosiahne následok právnou normou nežiadúci              a v rozpore s ratio legis a účelom zákona, ako aj v rozpore so zmyslom a účelom inštitútu predbežného opatrenia.
Navrhovaná právna úprava uprednostňuje skutočnú ochranu osôb pred prepätým formalizmom.
 
K bodu 22 (§ 75 ods. 7)
		Ustanovenie § 154 ods. 1 v spojení s § 167 ods. 2 už  rieši otázku stavu rozhodujúceho pre vydanie aj predbežného opatrenia. Pre konanie na odvolacom súde o odvolaní proti uzneseniu o zamietnutí návrhu na vydanie predbežného opatrenia je toto ustanovenie ultraformalistickým. 
		Pre predkladateľa je neudržateľné toto ustanovenie, pretože účastníkom treba poskytnúť rýchlu dočasnú ochranu, podľa toho, ako to okolnosti vyžadujú. Uvedené ustanovenie bolo nepochopené v praxi, napr. osoby bývajúce v byte sa domáhali dočasného zákazu nakladania s ich bytom, v ktorom bývali a ktorý bol predmetom zabezpečovacieho prevodu práva. Súd prvého stupňa zamietol návrh, pretože neosvedčili, že ich majú vypratať. Krátko na to ich vypratali a odvolací súd skonštatoval, že musí vychádzať zo stavu, ktorý tu bol v čase keď rozhodoval súd prvého stupňa a potvrdil rozhodnutie.

K bodu 23 (§ 76 ods. 4 až 6)
		Odsek 4
		V záujme publicity sa doručí predbežné opatrenie aj príslušnej správe katastra. Zákaz nakladať sa dotýka jednej zo zložiek vlastníckeho práva (ius disponendi - umožňuje vlastníkovi veci nakladať s vecou medzi živými (inter vivos) právnymi úkonmi (napríklad predaj, iný prevod, zaťaženie záložným právom), ako aj pre prípad smrti (mortis causa) formou závetu. 
		V katastri nehnuteľností pôjde o zákazovú poznámku, ktorá bude brániť disponovať      s nehnuteľnosťou zapísanou v katastri. Bude sa to týkať iba tých nehnuteľností, ktoré sú evidované v katastri nehnuteľností na príslušnom liste vlastníctva. Ustanovenie teda nebude dopadať na nehnuteľnosti, ktoré by inak mohli byť zapísané v katastri len z rôznych dôvodov nie sú v ňom zaevidované napríklad stavba v čase rozhodovania nemá pridelené súpisné číslo. 
		Odsek 5
		Explicitne sa zakotvuje neplatnosť právneho úkonu urobeného v rozpore                       s predbežným opatrením. Musí ísť o porušenie povinnosti uloženej vo vykonateľnom uznesení o nariadení predbežného opatrenia. Uznesenie je vykonateľné spravidla ešte pred právoplatnosťou teda i pre prípad podania opravného prostriedku proti predbežnému opatreniu je zabezpečená rýchla dočasná ochrana. Uznesenie o zákaze nakladať (zdržať sa - pati) je vykonateľné, len čo bolo doručené (§ 171 ods. 2 Občianskeho súdneho poriadku).
		Odsek 6
		Ak je obsahom predbežného opatrenia zákaz (zdržanie sa) nakladať s nehnuteľnosťou a ide o prípad, že dosiaľ nebolo právo k nehnuteľnosti vložené do katastra (avšak bol podaný návrh na vklad práva k tejto nehnuteľnosti), stráca návrh na vklad práva účinok a návrh sa zamieta. Týmto spôsobom sa bude postupovať vždy, keď uznesenie o predbežnom opatrení nadobudlo vykonateľnosť v dobe medzi podaním návrhu na vklad práva na príslušnej správe katastra a nadobudnutím právoplatnosti kladného rozhodnutia o ňom. Nezáleží pritom na tom, kedy bol urobený hmotnoprávny úkon. 

K bodu 24 (§ 77 ods. 1 písm. c))
		Po tom, čo sa rozhodnutie vo veci samej stane vykonateľným, sa oprávnený bude spravidla domáhať nariadenia exekúcie na uspokojenie svojho práva. Predbežné opatrenie má plniť svoju funkciu aj po tom, pričom lehota 15 dní na nariadenie exekúcie je v súčasnosti príliš krátka. Predĺženie tejto lehoty posilní ochranný význam predbežného opatrenia a zvýši vymožiteľnosť práva oprávneného.

K bodom 25 a 26 (§ 79 ods. 1 a 5)
Odsek 1
Navrhuje sa doplniť fakultatívnu náležitosť návrhu na začatie konania - uvedenie dátumu narodenia. Návrh takejto úpravy súvisí s tým, že nie ojedinele dochádza k tomu, že napr. otec a syn rovnakých mien bývajú na rovnakej adrese a pri rozhodovaní súdu nie je zrejmé, kto je účastníkom konania a kto preberá písomnosti - určené napr. do vlastných rúk. Rodné číslo je chránené ako osobný identifikátor. Preto sa navrhuje zaviesť fakultatívnu možnosť uvádzať v návrhu na začatie konania dátum narodenia, čím sa odstránia niektoré nedorozumenia a aplikačné problémy. Neuvedenie dátumu narodenia v návrhu, nebude pritom zakladať neúplnosť návrhu a dôvod na odstraňovanie jeho vád, ale bude výsostne poriadkového charakteru. 
Odsek 5
Často krát sa predíde nadbytočnému vykonaniu úkonov súdmi smerujúcich                 k oboznámeniu žalovaného so žalobou vo veciach, v ktorých žalovaný mieni riešiť veci dobrovoľným plnením. Navrhované ustanovenie môže uľahčiť súdu postup, ak žalovaný pošle súdu rovno vyjadrenie. Súd tak môže pristúpiť k výberu najúčinnejšieho prostriedku ochrany. Navrhované ustanovenie nijako nezbavuje súd povinnosti doručiť odporcovi návrh na začatie konania. Zabezpečuje sa možnosť odporcu dozvedieť sa skôr o žalobe a možmosť skoršieho vybavenia veci.

K bodu 27 (§ 81 ods. 4)
	Niektoré ustanovenia tretej časti zo svojej povahy nie sú použiteľné na konania začínané bez návrhu (napr. ustanovenia o žalobe). V ďalších ustanoveniach tretej časti môže byť potom ustanovené inak, teda že určité ustanovenie sa na konanie začínané bez návrhu nepoužije, hoci by to bolo možné (napr. § 114a o prípravnom pojednávaní), a naopak, niektoré ustanovenia sa použijú len v konaniach začínaných bez návrhu /§ 146 ods. 1 písm. c)/.

K bodu 28 (§ 82a)
Podľa judikatúry Európskeho súdu pre ľudské práva je potrebné určitým prípadom - vzhľadom na povahu veci venovať osobitnú pozornosť, a to z dôvodu závažných potenciálnych dôsledkov, ktoré môže mať neprimeraná dĺžka konania na pomery sťažovateľa. 
Ide o veci týkajúce sa osobného statusu alebo iných okolností, kde by neskorá spravodlivosť znamenala „žiadnu“ spravodlivosť napr. úprava vzťahov k deťom (napr. H. v. Spojené kráľovstvo, rozsudok z 8. júla 1987, Séria A č. 120, ods. 85 alebo rozsudok Hokkamen v. Fínsko z 23. septembra 1994, ods. 72), náhrada za ublíženie na zdraví pri dopravnej nehode, náhrada škody hermofilikom infikovaným vírusom AIDS (napr. Vallée       v. Francúzsko, rozsudok z 26. apríla 1994, Séria A č. 289-A, ods. 49 alebo rozsudok Karakaya v. Francúzsko z 28. augusta 1994, ods. 45), veci týkajúce sa sociálneho zabezpečenia, pracovnoprávne spory atď. 
Ide o skupinu vecí vyčlenených v judikatúre Európskeho súdu pre ľudské práva           s požiadavkou na osobitnú rýchlosť („diligence speciale ou particuliére“). Ide najmä o spory, ktoré majú vzťah k zdrojom živobytia sťažovateľa, ďalej veci, ktoré sa týkajú osobného statusu., veci, kde účastník je nevyliečiteľne chorý („vzhľadom na nevyliečiteľnosť choroby     a  perspektívu blízkej smrti každý prieťah hrozí tým, že konanie stratí pre sťažovateľa zmysel - X. v. Francúzsko, séria A č. 234-C, Vallée v. Francúzsko, séria A č. 289-a).

K bodu 29 (§ 83a)
	Nariadenie EP a Rady (ES) č. 861/2007 z 11. júla 2007, ktorým sa ustanovuje Európske konanie vo veciach s nízkou hodnotou sporu, upravilo mechanizmus pre európske konanie pre pohľadávky s nízkou hodnotu sporu v tzv. cezhraničných sporoch. 
Snahou predkladateľa je zaviesť aj do vnútroštátneho civilného procesu inštitút „vecí    s nízkou hodnotou predmetu sporu.“ Konkrétna suma - hranica bude vychádzať zo spravovacieho poriadku). V nadväznosti na to, ako i s cieľom posilniť zásadu rýchlosti            a  hospodárnosti civilného procesu, sa vykonávajú zmeny v § 115 a ods. 2 a v § 201 ods. 2. Rozširuje sa okruh vecí, v ktorých nie je prípustné podať odvolanie.
	Ak je predmetom konania len príslušenstvo istiny, ktorá by predstavovala vec s nízkou hodnotou sporu, považuje sa vždy za vec s nízkou hodnotou sporu. Podľa nariadenia EP a Rady (ES) č.  861/2007 z 11. júla 2007 je hranicou veci s nízkou hodnotou sporu 2 000 eur. 

K bodu 30(§ 87 písmeno f))
	Európska únia zo strany všetkých jej orgánov a inštitúcii vrátane Európskeho súdneho dvora kladie dôraz na zvýšenú ochranu spotrebiteľa všetkými vnútroštátnymi orgánmi členských štátov EÚ.  
	Posolstvo Európskeho hospodárskeho a sociálneho výboru je dokonca o zvýšenej ochrane spotrebiteľa aj proti jeho vôli, ak je to na jeho prospech. Spotrebiteľ nie vždy všetkým veciam dobre rozumie a navrhovaná právna úprava je príspevkom k rozšíreniu jeho ochrany.

K bodu 31 (§ 88  ods. 1 písm. p))
		Výlučná osobitná miestna príslušnosť pretože listiny spoločnosti sú uložené na tom istom súde a je to spravidla hospodárne aj pre účastníkov konania. 

K bodu 32 (§ 92 ods. 5 a 6)
		K odseku 5	
		Navrhované ustanovenie predstavuje výrazné prelomenie predstáv sudcov a právnickej obce. Najmä v prípadoch nesprávneho označenia účastníka vo veciach týkajúcich sa konkurzu (správne mal byť označený správca konkurznej podstaty namiesto úpadcu), vo veciach týkajúcich sa zastupovania štátu, ale aj vo veciach týkajúcich sa zodpovednosti osôb, za ktoré konajú opatrovníci, ale tiež najmä v súvislosti s prechodom práv a povinností účastníci konania ťažko znášajú rozhodnutie súdu o nedostatku vecnej legitimácie. Hlavne ak ide         o vydanie takéhoto rozhodnutia po niekoľkých rokoch konania. Nová žaloba sa už spravidla nedá podať včas. Takéto nie vecné rozhodnutie otriasa dôverou v justičné orgány a možno ho považovať za prepätý formalizmus. O to viac, keď sa súdu umožňuje vopred uvádzať aj relevantné právne posúdenie veci (porovnaj § 118 ods. 4 návrhu zákona). 
		V Európe nie je ničím mimoriadnym, že súdy autoritatívne podobné problémy riešia    s úplnou samozrejmosťou a sústreďujú sa na posúdenie samotnej podstaty veci a teda na rozhodnutie vo veci samej. Nejde však o povinnosť súdu a účastníkovi z toho nevznikajú žiadne nároky. 
		K odseku 6	
		Odstraňujú sa výkladové otázniky najmä v súvislosti s otázkou znášania súdnych trov špo zmene účastníka konania.  

K bodu 33 (§ 94 ods. 3)
		Úprava má súvislosť s odsekom 1. Okruh tých osôb, o ktorých právach                         a povinnostiach má byť v konaní rozhodnuté, nemusí byť od začiatku konania jasný alebo sa môže i v priebehu konania meniť. V takom prípade súd môže uznesením účasť účastníka         v konaní ukončiť (súd zastaví konanie vo vzťahu k tomuto účastníkovi). 

K bodu 34 (§ 95 ods. 3)
		Ničím neobvyklým vo veciach, kde vystupujú účastníci bez právnického vzdelania alebo bez odborného právneho zastúpenia, je neustála zmena návrhu resp. čiastočné späťvzatie návrhu a tým vzniká značná neprehľadnosť z hľadiska ustálenosti predmetu konania. Vo fakultatívnej rovine sa teda umožňuje súdu zjednodušiť ustálenie predmetu konania podľa posledného prednesu účastníka konania. Je len na vôli súdu, či bude postupovať tak, že rozhodne detailne o čiastočných späťvzatiach (§ 96) a rozhodne tiež aj      o návrhu na zmenu návrhu na začatie konanie (§ 95).
		Od takéhoto rozhodnutia je predmetom konania takto upravený návrh. Avšak               z  hľadiska včasnosti uplatnenia práv na súde napr. aj v otázke premlčania je dôležité, kedy sa takéto podanie podalo na súd. 

K bodu 35 (§ 99a)
		Závisí len od úvahy sudcu a od povahy veci, či využije odborný vstup či už notára alebo mediátora. 
		Je potrebné poukázať na niektoré príklady z praxe, ktoré by oveľa jednoduchšie vybavil notár napríklad v sporoch o vydržanie vlastníckeho práva. Ak žaloba nie je namietaná a ide o veľmi vysoký počet účastníkov konania, môže vydať notár osvedčenie o vydržaní podľa Notárskeho poriadku (§ 56 ods. 1 písm. g) Notárskeho poriadku). 
		Z uvedeného príkladu je zrejmé, že nemusí ísť len o dosiahnutie zmieru, ale aj o iné vybavenie veci s rovnakým alebo obdobným právnym účinkom. 
		Obdobne je záujem využiť aj mediátorov.

K bodu 36 (§ 101 ods. 2)
		Ustanovenie § 101 odsek 2 de lege lata je jedno z najzneužívanejších ustanovení zo strany účastníkov konania a privodzuje častokrát odročovanie pojednávaní.
		Navrhovaná právna úprava môže aspoň znížiť počet obštrukcií, pretože umožňuje súdu odročiť pojednávanie, ak účastník nepožiada z dôležitého dôvodu o odročenie v lehote do troch dní od doručenia predvolania; napr. ak má už advokát natermínované iné pojednávanie, bolo by to považované za dôležitý dôvod na odročenie.
		Pokiaľ však nepožiada o odročenie pojednávania v určenej lehote, sudca jeho neskoršiu žiadosť už nemusí akceptovať. Musí ju akceptovať už len z dôvodu nejakej nepredvídateľnej prekážky, ktorá by mu bránila v účasti na pojednávaní, napr. z dôvodu choroby.

K bodu 37 (§ 107 ods. 3)
		Vzhľadom na to, že nie vždy musí ísť o dediča, ktorý po zomrelom prevezme právo alebo povinnosť, o ktorú v konaní ide, je potrebné nahradiť dediča každou osobou, ktorá takéto právo alebo povinnosť prevzala.
		Napr. pri poistení zodpovednosti za škodu sa uplatňuje proti škodcovi nárok na náhradu škody a poistený (žalobca) zomrie; poisťovňa, ktorá za neho plnila, je tou osobou, na ktorú prešlo právo, o ktoré v konaní ide a nie je pritom dedičom.
		  Osoba, ktorá nastúpi do konania namiesto doterajšieho účastníka, zdieľa v celom rozsahu postavenie doterajšieho účastníka, vrátane rozhodovania o trovách konania.

K bodu 38 (§ 107a)
		Cieľom navrhovanej právnej úpravy je sprehľadniť proces v konaniach, ktoré sa priamo alebo nepriamo dotýkajú konkurzu. Bude tiež umožnené zastaviť možno nie malý počet konaní, ktoré začali pred konkurzom a ktoré z hľadiska ich cieľa a významu sú nadbytočné. Zistenie pohľadávky a jej nepopretie privodí exekučný titul a o to vlastne išlo aj v konaniach o plnenie začatých pred konkurzom.
		Na účely premlčania sa doba trvania konkurzu považuje za riadne pokračovanie konania (§ 112 OZ).
			 
K bodu 39 (§ 114 ods. 4)
		Vylúčenie možnosti náhradného doručenia uznesenia, ktorým súd ukladá ju odporcovi povinnosti podľa § 114 odseku 3, priniesla novela Občianskeho súdneho poriadku vykonaná zákonom č. 428/2004 Z. z.  Predmetné uznesenie o vedení konania je potrebné doručiť odporcovi do vlastných rúk. Vylúčenie náhradného doručenia vyvolalo v súdnej praxi problémy. V praxi súd i tak musel ustanoviť kolízneho opatrovníka pre doručovanie podľa      § 29 odseku 2 (porovnaj tiež § 49 ods. 2).
Ako jednu zo zásadných problematických oblastí v justícii je potrebné vnímať problematiku nízkej vymožiteľnosti práva. Nízka vymožiteľnosť práva vzniká najmä pri obchodných transakciách a súvisí s množstvom skutočností, pričom jedným dôvodom je aj malá pružnosť procesných noriem, ktoré do veľkej miery stanovujú predpísané spôsoby konania súdu bez možného prispôsobenia na konkrétnu individuálne prerokovávanú vec. Táto nízka pružnosť následne umožňuje osobám, ktorým je to na prospech, účinne realizovať obštrukcie pri preberaní zásielok a tak mariť efektívny a hospodárny priebeh konania, ktorého účelom je poskytnúť právnu ochranu porušenému alebo ohrozenému subjektívnemu právu.
            Doručovanie a preberanie písomností sa dlhú dobu ponímalo ako niečo, za čo má zodpovednosť súd a každé možné pochybenie súdu, či dokonca pošty, bolo vnímateľné           v rovine odňatia možnosti konať pred súdom. Takéto chápanie zodpovednosti za doručovanie sa začalo prelamovať prijatím zákona č. 501/2001 Z. z., ktorý zaviedol osobitné spôsoby doručenia písomností právnickým osobám a fyzickým osobám oprávneným podnikať (§ 48). Napriek tomu, že tieto fikcie doručenia do určitej miery zefektívnili a spružnili konanie súdu, nenašli použitie pri doručení niektorých súdnych písomností (napr. rozkaz, uznesenie podľa    § 114 ods. 3), kde je použitie náhradného spôsobu doručenia vylúčené. Predkladateľ považuje náhradné doručenie rozkazu  za jedno z možných riešení nízkej vymožiteľnosti práva, avšak takéto riešenie naráža už do veľkej miery na princípy spravodlivého procesu. Nie je však dôvod, prečo by náhradné doručenie v zmysle § 47, či tzv. fikcia doručenia v zmysle § 48, nemala nájsť uplatnenie pri doručení uznesenia podľa §114 ods. 3.
            Právnické osoby, či fyzické osoby oprávnené podnikať musia byť sami zodpovedné za preberanie písomností, keďže táto zodpovednosť v prípade podnikateľských subjektov môže byť ponímaná ako súčasť ich podnikateľského rizika. Ak medzi pojmové znaky „materiálnej definície“ podnikania patrí aj to, že ide o činnosť sústavnú a činnosť na vlastnú zodpovednosť (§ 2 ods. 1 Obchodného zákonníka), tak tieto pojmové znaky musia nájsť uplatnenie aj            v občianskom súdnom konaní pri preberaní súdnych písomností. Inak povedané - idea materiálnej definície podnikania ako činnosti sústavnej a činnosti vykonávanej na vlastnú zodpovednosť podnikateľa odôvodňuje zodpovednosť za doručovanie písomností v súdnom konaní. Pri fyzických osobách bez oprávnenia na podnikanie by doručenie písomnosti            v takomto rozsahu náhradným spôsobom nebolo podľa predkladateľa v súlade s ideou spravodlivého procesu.
            V praktickej aplikačnej rovine zavedením navrhovaného ustanovenia sa výrazným spôsobom zefektívni a skráti dĺžka súdneho konania, keď v súčasnosti súd musí prejednať všetky spory verejne na pojednávaní, hoc spory vyplývajú len z platobnej neschopnosti dlžníka, ktorý sa vyhýba preberaniu písomností a tým odďaľuje rozhodnutie súdu. Zavedením možnosti náhradného doručenia uznesenia podľa § 114 ods. 4 odporcovi (odporcom), ktorý je právnickou osobou, alebo fyzickou osobou oprávnenou podnikať, súd bude môcť o nároku navrhovateľa v prípade, ak sa odporca k návrhu na začatie konania nevyjadrí, rozhodnúť rozsudkom pre zmeškanie bez nariadenia pojednávania. 
„Poistkou“ proti „nespravodlivému“ rozhodnutiu súdu bude to, že rozhodnúť                o uplatnenom právnom nároku bez nariadenia pojednávania bude iba možnosťou a nie povinnosťou súdu, ktorý po oboznámení sa s obsahom návrhu na začatie konania zváži pokiaľ možno čo najefektívnejší a najspravodlivejší postup v rámci vedenia konania. Odpadnú teda ťažkosti s predvolávaním účastníkov, ktorí tak či tak nepreberajú doručované písomnosti, pričom návrat doručenky pri náhradnom spôsobe doručenia s ohľadom na úložnú lehotu trvá aj jeden kalendárny mesiac. Pri jednoduchých rozhodnutiach (najmä v obchodných veciach) bude v takomto prípade možné významným spôsobom využiť na prípravu konceptov meritórnych rozhodnutí aj vyšších súdnych úradníkov. 
Rozsudok sa vyhlási vždy verejne a po takomto vyhlásení, pred ktorým neprebieha pojednávanie, sa písomné vyhotovenie rozsudku môže ihneď doručiť účastníkom konania.
            Prekladateľ od tohto opatrenia očakáva výrazný posun v efektívnosti a rýchlosti rozhodovania, najmä v sporoch vyplývajúcich z obchodných záväzkových vzťahov a výrazné zvýšenie počtu rozhodnutých sporov v týchto veciach.

K bodu 40 (§ 115a ods. 2)
	Odsek 2
Pojednávanie nie je potrebné nariaďovať ani vo veciach s nízkou hodnotou sporu (porovnaj Článok 5 odsek 1 Nariadenia EP a Rady (ES) č. 861/2007 z 11. júla 2007, ktorým sa ustanovuje Európske konanie vo veciach s nízkou hodnotou sporu).
Sudca má však stále možnosť pojednávanie nariadiť, ak to podľa povahy veci považuje za potrebné. Pojednávanie nariadi vždy, ak o to požiada niektorá zo strán. Pôjde o veci na plnenie, v ktorých sa spravidla predtým vydá rozkaz na plnenie, pri doručovaní ktorého je vhodné doručiť aj poučenie o možnosti účastníka žiadať nariadenie pojednávania. 
	
K bodu 41 (§ 116 ods. 6)
	Predkladateľ reaguje jednak na nové technologické možnosti a jednak na právnu úpravu EÚ (Článok 8 Nariadenia EP a Rady (ES) č. 861/2007 z 11. júla 2007, ktorým sa ustanovuje Európske konanie vo veciach s nízkou hodnotou sporu).

K bodu 42 (§ 118) 
		Zákonom č. 341/2005 Z. z., ktorým sa mení a dopĺňa zákon č. 99/1963 Zb. Občiansky súdny poriadok v znení neskorších predpisov a o zmene a doplnení niektorých zákonov bolo okrem iného s účinnosťou od 1. septembra 2005 zmenené ustanovenie § 120 odseku 2 nasledovne: „Súd je povinný okrem vecí podľa odseku 2 poučiť účastníkov, že všetky dôkazy musia predložiť alebo označiť najneskôr do vyhlásenia uznesenia, ktorým sa končí dokazovanie a vo veciach, v ktorých sa nenariaďuje pojednávanie (§ 115a) najneskôr do vyhlásenia rozhodnutia vo veci samej, pretože na dôkazy predložené a označené neskôr súd neprihliada. Skutočnosti a dôkazy uplatnené neskôr sú odvolacím dôvodom len za podmienok uvedených v § 205a." V dôvodovej správe k predmetnej zmene sa uvádza, že „v súdnej praxi dochádza k situáciám, kedy účastníci zámerne „vyťahujú“ dôkazy tesne pred vyhlásením rozhodnutia vo veci samej. 
		Predkladateľ má záujem minimálne zasahovať do inštitútov privodených skoršími novelami a v rámci ambície pracovať na prvom slovenskom Občianskom súdnom poriadku má v úmysle poskytnúť spoločnosti na širokú diskusiu na náležité vyhodnotenie efektívnosti procesno-právnych inštitútov zapracovaných do procesného poriadku predošlými novelami      a predkladanou tzv. „veľkou“ novelou.
		Prax ukázala, že z niektorých inštitútov možno vysledovať prepätý formalizmus, čo je na úkor materiálnej stránky právneho štátu. 
		Úprava o tom, kedy má súd vyhlásiť uznesenie, ktorým sa končí dokazovanie,               v procesnom predpise absentuje. S cieľom zjednotiť postup súdnej praxe je potrebné explicitne doplniť úpravu v § 118 odseku 7,  podľa ktorej uznesenie, ktorým sa končí dokazovanie, súd vyhlási na záver pojednávania. 

K bodu 43 (§ 118a)
		Aby bolo právo na ochranu vo veciach uvedených v navrhovanom ustanovení § 118a účinné, navrhuje sa zaviesť na vypočítané súdne konanie prísnejšiu koncentráciu, podobne ako je tomu v Českej republike. 
		Znamená to, že účastníci konania budú musieť všetky rozhodujúce skutočnosti o veci samej a dôkazy predložiť alebo označiť najneskôr do skončenia prvého pojednávania, o čom bude musieť súd účastníkov poučiť už v predvolaní na prvé pojednávanie vo veci. Na neskôr predložené alebo označené rozhodujúce skutočnosti  a dôkazy súd nebude prihliadať.
Zároveň sa zavádzajú výnimky z takto prísnej koncentrácie. Súd je aj po skončení prvého pojednávania povinný prihliadať na skutočnosti a dôkazy, ktoré:
-	spochybňujú vierohodnosť dosiaľ vykonaných dôkazných prostriedkov,
-	nastali, ktoré vyšli najavo po prvom pojednávaní,
-	účastník nemohol bez svojej viny včas uviesť.
Nevyhnutnou podmienkou uplatnenia takejto výnimky je, že účastník musí uniesť bremeno tvrdenia a dôkazu, že ide o prípustnú výnimku v zmysle § 118a poslednej vety. 
Nejde o duplicitné ustanovenie s § 120 ods. 4, ale o prísnejšiu koncentráciu v taxatívne vymedzených veciach, pretože povinnosť je uložená do skončenia prvého pojednávania.
Koncentrácia podľa ustanovenia § 120 ods. 4 sa týka predkladania a označovania dôkazov a rozhodujúcich skutočností až do vyhlásenia uznesenia, ktorým sa končí dokazovanie (§ 118 ods. 7).

K bodu 44 (§ 119 ods. 3)
K navrhovanému ustanoveniu viď dôvodová správa k § 153d. Zrušuje sa uznesenie     o odročení pojednávania nielen na určitý termín, ale aj na neurčito. Navrhované ustanovenie je vo fakultatívnej rovine a je na sudcovi, aby zvážil postup podľa tohto ustanovenia, ktoré je aj v súlade so zásadou hospodárnosti, pretože je možné vyhlásiť rozsudok podľa § 153d iba         v prípade odročenia pojednávania. 
Uznesenie o odročení pojednávania je uznesením, ktorým sa upravuje vedenie konania a nie je proti nemu prípustné odvolanie

K bodu 45 (§ 120 ods. 4)
Ide o zosúladenie s tým istým ustanovením in fine a s § 205a. 

K bodu 46 (§ 127 ods. 2)
Súdna prax potvrdzuje, že značná časť prieťahov vzniká práve s „vyčkávaním“ na dodanie znaleckého posudku. Spravidla ide o obdobie aj niekoľkých mesiacov, a z toho vyplývajúce negatíva (prieťahy) majú dopad na dôveryhodnosť v súdy.
Malo by byť pritom samozrejmosťou, že ide o záujmy účastníkov konania a účastníci by nemali vyčkávať, kým súd zabezpečí znalecký posudok, ale mali by iniciatívne takýto dôkazný prostriedok zadovážiť. Nie je pritom možné robiť rozdiely medzi súdom ustanoveným znalcom a znalcom, ktorého požiada účastník.
Pritom existuje mechanizmus preskúmania znaleckého posudku iným znalcom             a každý účastník má v tomto smere rovnaké možnosti.
 
K bodu 47 (§ 146 ods. 2)
Dôvodom navrhovanej zmeny je fakt, že procesné normy v časti o náhrade trov konania sú postavené na objektívnej zodpovednosti za výsledok. 
Slovo „zavinil“ evokuje (resp. sa používa ako právny „terminus technicus“)  prípad subjektívnej zodpovednosti s ohľadom na zavinenie (t.j. úmysel, nedbanlivosť). Pri náhrade trov konania však súd posudzuje výsledok sporu s ohľadom na výsledok a nie na zavinenie (ktorú formu by potom zrejme aj musel uviesť a popísať vo svojom rozhodnutí). 
V prípadoch objektívnej zodpovednosti - t.j. za výsledok, čo je aj tento prípad, má byť použitý pojem zapríčinil. 

K bodu 48 (§ 149 ods. 2)
Dopĺňa sa úprava aj o advokáta prideleného podľa č. 327/2005 Z. z. o poskytovaní právnej pomoci osobám v materiálnej núdzi a o zmene a doplnení zákona č. 586/2003 Z. z.      o advokácii a o zmene a doplnení zákona č. 455/1991 Zb. o živnostenskom podnikaní (živnostenský zákon), v znení neskorších predpisov v znení zákona č. 8/2005 Z. z..
K bodu 49  (§ 150)
V odseku 1 ide o jedno z ustanovení, ktorým možno dosiahnuť stimuláciu účastníka      k tomu, aby rozhodujúce skutočnosti a dôkazy predkladal na úvod konania.
	V odseku 2 ide o zdôraznenie zásady, že úspešnému účastníkovi sa priznávajú trovy konania, ktoré boli vynaložené účelne (porov. § 142 ods. 1). Obdobne ako v Nariadení EP        a Rady (ES) č. 861/2007 z 11. júla 2007, ktorým sa ustanovuje Európske konanie vo veciach    s nízkou hodnotou sporu predkladateľ navrhuje pristúpiť k zníženiu neprimeraných trov, ktoré sú voči pohľadávke v bagateľných veciach neprimerané. Pôjde spravidla o právne veci            s nízkou hodnotou sporu (najčastejšie sankcie za cestovanie bez neplatného cestovného lístka).
	V týchto konaniach najmä trovy konania predstavujú niekoľko násobne vyššiu sumu ako samotná pohľadávka. Cieľom súdnych konaní v takýchto veciach má byť vymoženie pohľadávky s čo najnižšími nákladmi a nemôže prevažovať záujem na vedení konania z dôvodu, že ide o zaujímavé veci z hľadiska odmeny advokáta. Spoločnosti, ktoré takéto pohľadávky hromadne uplatňujú, majú možnosť výberu advokáta, ktorý pristúpi na uplatňovanie a vymáhanie takýchto pohľadávok za takých podmienok, že veriteľ nebude mať žiadnu ujmu a pre advokáta stále zostanú tieto veci vzhľadom na ich množstvo, zaujímavé. Pre porovnanie nariadenie o tzv. bagateľných veciach uvažuje s nepriznaním trov konania, pokiaľ sú neprimerané voči pohľadávke vo veciach do 2000 Euro. Navrhovaným ustanovením sa navrhuje nepriznanie neprimeraných trov voči pohľadávke len v sporoch o tie najnižšie sumy. 

K bodom 50 a 51 (§ 151 ods. 3 a 5)
	Zo súdnej praxe zarezonovala požiadavka po väčšej flexibilite pri rozhodovaní o trovách konania a to vrátane možnosti rozhodnúť o trovách konania po právoplatnosti rozhodnutia vo veci samej. Prioritne sa očakáva čím skoršie rozhodnutie vo veci samej. 
	Rozhodnutie o trovách konania môže vydať súdny úradník. Proti rozhodnutiu o trovách je vždy prípustné odvolanie. 
	Súd právoplatným rozhodnutím o trovách konania konštituuje nie deklaruje právo na náhradu trov konania. Navrhuje sa zjednodušené rozhodovanie o trovách konania, bez toho, aby sa súd musel zaoberať nenáročným započítavaním trov podľa zásady úspechu. Po konštituovaní práva na náhradu trov konania účastníkom nič nebráni kompenzovať vzájomné pohľadávky; súd však bude ušetrený niekedy značne náročného započítavania. 

K bodu 52 (§ 152 ods. 3)
	Veci o vyporiadanie bezpodielového spoluvlastníctva manželov patria medzi najnáročnejšie veci,  pretože spravidla ide o väčší počet položiek a pri ich spornosti je to proces s náročným dokazovaním s množstvom úkonov súdov. Často krát však ide o jednu položku, na ktorej „lipnú“ účastníci konania. Navrhovanou úpravou sa v riešení výlučného budúceho vlastníka takýchto vecí môže značne zjednodušiť ďalší proces. Takto môže byť napríklad najspornejšie výlučné vlastníctvo k bytu, k rodinnému domu, k automobilu a pod. Tiež sa sleduje cieľ, aby pre vynechanie nejakej položky,  nebol daný  bez ďalšieho dôvod na zrušenie rozsudku súdu nižšieho stupňa  v rámci apelačného systému.

K bodu 53 (§ 153d)
Navrhuje sa veľmi jednoduchým spôsobom usporiadať veci pre prípad nutnosti odročenia pojednávania autoritatívnym rozhodnutím súdu a tak umožní sa účastníkom zvážiť medzi voľbou pomerne rýchleho súdneho rozhodnutia alebo odročením pojednávania               a ďalším dokazovaním. 
Súd bude povinný v takom prípade odôvodniť svoje rozhodnutie iba ústne a ihneď ho doručiť prítomným účastníkom konania na pojednávaní. Neprítomným ho v ten istý deň odošle spolu s upovedomením o odročení pojednávania. 
Účastníkom sa umožňuje veľmi jednoduchým spôsobom zrušiť takéto rozhodnutie súdu podaním, ktorým prejavia nesúhlas s týmto rozhodnutím. Na zrušenie takéhoto rozhodnutia nie je potrebné osobitné rozhodovanie súdu, a bez ďalšieho platí uznesenie o odročení pojednávania. 
	Cieľom takéhoto rozhodovania je spravodlivo usporiadať veci účastníkov (Článok 6 Dohovoru) a súdu sa umožňuje naviac prekročiť aj návrh účastníka. Súd tak môže potvrdiť už existujúce právo nad návrh alebo aj vytvoriť (konštituovať) právo v prípadoch, v ktorých je súd na to oprávnený. 
O potvrdenie práva napríklad ide v prípade určenia vlastníckeho práva z dôvodu vydržania. Právo sa totiž v takom prípade nenadobúda rozhodnutím súdu, ale splnením podmienok pre vydržanie (vydržacia doba + dobromyseľnosť). 
Pri konštituovaní práva napríklad ide o stav, keď súd zriadi vecné bremeno                  v prípadoch, v ktorých je na to oprávnený (napríklad pri zrušení a vyporiadaní podielového spoluvlastníctva - § 142 ods. 3 Občianskeho zákonníka). 
Predkladateľ vychádza z predpokladu, že už od začatia sporu po predložení úvodných dôkazov je v mnohých prípadoch dosť možné urobiť dôvodný záver buď o dôvodnosti žaloby alebo o neodôvodnenosti žaloby. To umožňuje sudcovi veľmi praktickým rozhodnutím privodiť stav spravodlivého usporiadania veci. 
Sudca nevyhlási takýto rozsudok v prípade, ak nie sú splnené podmienky na odročenie pojednávania. V zmysle zásady hospodárnosti totiž sudca má postupovať štandardným spôsobom, ak má možnosť privodiť rozhodnutie na pojednávaní bez odročenia. Navrhovaný inštitút nie je v rozpore so zásadou hospodárnosti, pretože tak či tak sa pojednávanie odročuje a účastníci majú právo voľby. 
Častokrát na strane účastníkov chýba dostatočná aktivita na zmierenie, ktoré sudca samozrejme musí uprednostniť a za každých okolností pokúsiť sa o zmier. Pokiaľ však            k tomu nedôjde, takéto autoritatívne rozhodnutie súdu môže byť zaujímavým riešením pre účastníkov konania, pretože rozhodol súd. 

P R Í K L A D Y :
	
	Spor o neplatnosť okamžitého pracovného pomeru
Sudca po márnom zmierovaní dospeje k záveru, že je potrebné odročiť pojednávanie     a je toho názoru, že nebola naplnená intenzita až na okamžité zrušenie pracovného pomeru. Súčasne s odročením teda môže ponúknuť účastníkom rozsudok s klasickým výrokom           o určení okamžitého zrušenia pracovného pomeru za neplatné, prizná v celom rozsahu náhradu mzdy, ale tiež rozhodne nad návrh, že právoplatnosťou rozsudku sa pracovný pomer žalobcu končí. Zároveň prizná žalobcovi náhradu trov konania. Žalobca je v podstate plne úspešný a môže mu vyhovovať takýto rozsudok vzhľadom na to, že prejavil nezáujem             o ďalšie trvanie pracovného pomeru u tohto zamestnávateľa. Žalovaný je síce neúspešný, ale môže byť relatívne spokojný, pretože sa „zbaví“ zamestnanca, ku ktorému stratil dôveru          a celková ujma spojená s náhradou mzdy je ešte stále prijateľná. Žiadny z nich pritom nedokázal komunikovať a pristúpiť k zmieru, ale autoritatívny zásah súdu už rešpektujú. Stačí pritom jedno slovo „nesúhlasím“ a ruší sa celý rozsudok.
	Spor o zrušenie vyporiadania podielového spoluvlastníctva
Každý z dedičov lipne na cennom obraze po otcovi a každý z nich ho chce účelne využívať. Po márnom zmierovaní je potrebné odročiť pojednávanie za účelom zistenia všeobecnej ceny obrazu, ale sudca zároveň s odročením vyhlási „jednoduchý“ rozsudok          s klasickým výrokom o zrušení podielového spoluvlastníctva a prikázaní veci tomu z dedičov, ktorý druhému ponúkol najvyššiu náhradu. Zároveň rozhodne o povinnosti zaplatiť túto náhradu a rozhodne, že náhrada trov sa účastníkom nepriznáva.

	Výkup akcií
Podľa osobitného predpisu za zákonom stanovených podmienok má väčšinový akcionár právo výkupu akcií. Menšinový akcionár nesúhlasí s ponúknutou cenou. Sudca odročuje pojednávanie za účelom vykonávania značne nákladného znaleckého dokazovania (presahuje spravidla sumu 100.000,- Sk). Rozhodne pritom rozsudkom s prijateľnejšou náhradou za akcie. Obaja účastníci, vzhľadom na značné náklady na spor, majú možnosť zvážiť ďalšie trvanie sporu vzhľadom na jeho značné predraženie. 

K bodu 54  (§ 155 odseky 3 a 4)
K odseku 3
	Navrhované ustanovenie si vyžiadala súdna prax. Vo veciach, v ktorých súdy priznali minimálne výživné pri zmene životného minima, bolo potrebné začínať konanie o zvýšenie výživného. Navrhovaná právna úprava predíde takýmto zbytočným postupom, pretože bez ďalšieho sa bude vychádzať z aktuálnej výšky životného minima. Výrok o priznaní minimálneho výživného podľa § 63 zákona o rodine by mohol znieť napríklad takto: “Otec je povinný platiť na výživu maloletej Denisy 30 % zo sumy životného minima počnúc 1. januárom 2007....“ Je pritom vhodné uviesť v odôvodnení výšku životného minima za obdobie, za ktoré sa priznáva výživné až do rozhodnutia súdu. V ďalšom období bude už vecou súdneho exekútora, aby vychádzal z nezameniteľnej sumy vyplývajúcej zo  zákona č. 601/2003 Z. z. v znení neskorších prepisov. Výrok je možné vyjadriť aj iným nezameniteľným spôsobom. 
K odseku 4
	Najmä pri vysokom počte položiek v rámci vyporiadania BSM je premietnutie týchto položiek do súdneho rozhodnutia značne prácne a častokrát sa vyskytujú aj chyby v písaní a počítaní. Navrhuje sa zjednodušenie v týchto veciach tým, že sa len poukáže na listinu, ktorá obsahuje položky patriace do BSM a ktorá bude tvoriť súčasť súdneho rozhodnutia. Takouto listinou môže byť aj žaloba, alebo dodatočné podanie. Súd zároveň vysloví, že takáto listina sa stáva súčasťou rozsudku. Súd ju vo výroku presne označí. Výrok rozsudku by potom mohol znieť nasledovne: „súd vyporiadava BSM pozostávajúce z vecí uvedených v žalobe zo dňa......tak, že automobil.....priznáva žalobcovi a ostatné veci prikazuje do výlučného vlastníctva žalovanej. Žaloba z.....je súčasťou rozsudku.“
Účastníci konania sa zároveň ušetria, pokiaľ sa rozhodne o povinnosti vydať veci účastníkovi, ktorý sa má na základe rozsudku stať výlučným vlastníkom veci. Navrhované ustanovenie je koncipované vo fakultatívnej rovine a súd  vždy podľa povahy konkrétnej veci zváži, či využije ponúkané jednoduchšie riešenie. 

K bodu 55 § 157 ods. 3
	Pre uľahčenie práce sudcom predkladateľ umožní využiť aj  vzor rozsudku, ktorý bude uvedený vo vykonávacom predpise (spravovací poriadok). Bude pozostávať z nasledovných častí:
Záhlavie
Výrok
A. 
Návrh žalujúcej strany
B.
Návrh žalovanej strany
C. 
Skutkový stav a vyhodnotenie dôkazov
1.	.........
2.	.........
3.	.........
        atď. (podľa potreby)
D.
Rozhodujúce právne ustanovenia
E.
Zdôvodnenie
Priradenie relevantných právnych ustanovení k zistenému skutkovému stavu

Poučenie
K bodu 56 (§ 159a)
Ako keby pravidlom, najmä v súvislosti s rýchlymi pôžičkami od nebankových subjektov sa za neprimeraných podmienok, ale aj v súvislosti s inými právnymi úkonmi na hrane hraničiacimi s dobrými mravmi, prevádzajú najmä nehnuteľné veci.
Súdna prax potvrdzuje značné sťažené poskytovanie spravodlivosti najmä v súvislosti s ustálením pasívne legitimovaných osôb. Nebýva ničím výnimočným, že ešte v ten istý deň, ako sa uplatní právo na súde proti osobe, ktorá je v katastri evidovaná ako vlastník veci, dôjde k prevodu na iné osoby. Už v starom práve bol pritom mechanizmus, ktorý pri publicite pozemkovej knihy (Grundbuch) oveľa účinnejšie chránil tak osoby domáhajúce sa ochrany na súde, ako aj osoby ktoré uzatvárali zmluvy s nepoctivými predávajúcimi. Rozsudok o právach k nehnuteľnosti sa bez ďalšieho vzťahoval nielen na účastníkov konania, ale aj na osoby, ktoré napriek vyznačenému údaju o vedení súdneho konania v pozemkovej knihe, uzavreli zmluvy o prevode nehnuteľnosti.
Vzhľadom na zásadu nemo plus iuris ad alium transferre potest quam ipse habet            (nikto nemôže previesť viac práv, než má sám), síce podľa platnej právnej úpravy je možné    v niekoľkých sporoch sa nakoniec domôcť aj definitívnej ochrany, ale ide o niekedy aj niekoľkoročný vyčerpávajúci stav právnej neistoty vyplývajúci z absolvovania niekoľkých súdnych konaní.
Navrhovaná právna úprava výrazne zjednoduší právne postavenie skutočného vlastníka veci. Prípadný záujemca o kúpu nehnuteľnosti má pritom práve možnosti intervenovať v prebiehajúcom súdnom konaní, či už ako hlavný účastník (§ 92 ods. 1), alebo vedľajší účastník (§ 93). Zaväzovať budú iba výroky o neplatnosti právneho úkony, o určení práva k nehnuteľnosti, prípadne o neplatnosti dobrovoľnej dražby (zákon 528/2002 Z. z.). Dobrovoľná dražba nie je právny úkon, ale osobitný spôsob nadobudnutia vlastníckeho práva, na základe zloženej právnej skutočnosti (príklep + zaplatenie vydraženej ceny). 
Žiadny výrok v rozsudku na plnenie však nezväzuje inú osobu ako účastníka konania    a teda ani výrok o vydaní veci, ani výrok o trovách konania. Pokiaľ však v katastri bude zaznamenaná osoba odlišná od účastníka konania v časti o vlastníkoch veci (časť „B“), rozsudky o určení by dopadali aj na takúto osobu a predstavovali by listiny spôsobilé záznamom privodiť napr. predchádzajúci právny stav.

K bodu 57 (§ 160 ods. 1)
Navrhovaná právna úprava reaguje na už aj tak v praxi rozbehnutý postup súdov, ktoré pri povolení splátok spravidla rozhodujú o strate výhody splátok.  

K bodu 58 (§ 164)
Z dôvodu nejednotnosti postupu aplikačnej praxe sa explicitne dopĺňa úprava postupu súdu pri oprave výroku rozhodnutia a pre prípad, ak nie je možné vykonať opravu                   v rovnopisoch rozhodnutia. Súd vydá o tom opravné uznesenie, ktoré doručí účastníkom. 
Napríklad ak chýba v rozsudku výrok o časti predmetu konania, je možné vyvodiť zrejmú nesprávnosť z porovnania písomného vyhotovenia rozsudku s obsahom zápisnice           o jeho vyhlásenie. K oprave súd pristúpi, ak je zrejmé, že výrok rozsudku v písomnom vyhotovení nezodpovedá tomu, ako bol rozsudok vyhlásený. Ak však súd opomenul                o niektorej časti predmetu konania rozhodnúť, je to dôvod na vydanie doplňujúceho rozsudku. Pri oprave výroku rozhodnutia súd môže odložiť jeho vykonateľnosť do času, kým opravné uznesenie nenadobudne právoplatnosť. 

K bodu 59 (§ 167 ods. 1)
Odstraňujú sa pochybnosti o tom, či súd má rozhodovať o rôznych procesných návrhoch, ktoré sa týkajú vedenia konania. Pôjde o nenáročné rozhodnutia súdu, ktoré nemusia obsahovať odôvodnenie (§ 169 ods. 2), súd nie je nimi viazaný, nie je prípustné proti nim odvolanie. 

K bodu 60 (§ 169 ods. 1)
	Uvedené ustanovenie súvisí s § 209 ods. 2. Súdu nič nebráni privodiť vykonateľnosť uznesenia bez ohľadu na právoplatnosť, čím sa dosiahne oveľa rýchlejšia ochrana porušeným subjektívnym právam. 
Súd prvého stupňa v  prípade odvolania proti uzneseniu, ktorým bola uložená povinnosť ani nemusí predkladať v takomto prípade vec odvolaciemu súdu  môže pokračovať v konaní, pretože ide už o vykonateľné rozhodnutie bez ohľadu na právoplatnosť, a môže pokračovať v procese v záujme docielenia čo najskoršieho rozhodnutia vo veci samej.
Navrhovaná právna úprava má zabrániť tomu, aby sa vykonateľnosť rozhodnutia viazala až na právoplatnosť uznesenia. Ak predsa len sudca bude viazať splnenie povinnosti až na právoplatnosť uznesenia, musí zároveň takýto postup zdôvodniť. Napr. pri uložení povinnosti zaplatiť preddavok na trovy znaleckého dokazovania sudcovia často krát zbytočne viažu na uplynutie lehoty na plnenie po právoplatnosti uznesenia (povinný zaplatí preddavok do 3 dní od právoplatnosti). V prípade odvolania potom aj súdy prvého stupňa predkladajú odvolaciemu súdu vec na odvolanie, pretože k vykonateľnosti potrebujú mať právoplatné uznesenie. Takto sa zbytočne celý proces komplikuje, predražuje a zaťažuje aj odvolací súd. Praktickejšie riešenie je také, podľa ktorého sudca uloží povinnosť (napr. na zaplatenie preddavku) v lehote plynúcej od doručenia uznesenia a v prípade podaného odvolania nemusí vec predkladať odvolaciemu súdu (§ 209 ods. 2).

K bodu 61 (§ 169 ods. 2)
	Cieľom navrhovanej právnej úpravy je zabrániť pochybnostiam, či sa má uznesenie o prerušení konania odôvodniť. Často krát je totiž považované za uznesenie o vedení konania, ktoré nie je potrebné zdôvodňovať (§ 169 ods. 2). Je pritom zrejmé, že uznesenie o prerušení konania a o zamietnutí návrhu na prerušenie konania vo veciach týkajúcich sa predkladania na rozhodnutie o predbežnej otázke Súdnemu dvoru Európskych spoločenstiev alebo na Ústavný súd, si vyžaduje zdôvodnenie a je proti nemu prípustné odvolanie (viď § 202 ods. 4)

K bodom 62 až 66 (§ 172)
K nadpisu
	Zmena nadpisu súvisí so zavedením novej formy rozhodnutia rozkazu na plnenie         v § 172, ktorým sa bude rozhodovať vo veci samej. Vzhľadom na to, že platobný rozkaz obsahuje všetky atribúty rozkazu na plnenie, subsumuje sa pod inštitút rozkazu na plnenie.
Odsek 1
	V záujme rýchlosti, efektívnosti a hospodárnosti súdneho procesu predkladateľ upravuje novú formu rozhodnutia vydaného v skrátenom konaní - rozkaz na plnenie. 
Platná právna úprava umožňuje súdu vydať platobný rozkaz len vo vzťahu                    k povinnosti spočívajúcej v zaplatení peňažnej sumy. 
Rozkaz na plnenie smeruje nielen voči splneniu „peňažnej“ povinnosti, ale všeobecne voči povinnosti určitého plnenia (napr. vydať určitú vec, dodať alebo vykonať pre navrhovateľa určitú prácu, či úkon, niečo nečiniť, niečoho sa zdržať - dare, facere, omitere, pati) v zmysle § 80 písm. b). Rozkaz na plnenie bude možné vydať v skrátenom konaní
a)	aj bez výslovnej žiadosti navrhovateľa,
b)	bez vypočutia odporcu,
c)	napriek tomu, že vydanie rozkazu na plnenie nie je výslovne podmienené požiadavkou, aby navrhovateľ najskôr existenciu uplatnenej povinnosti preukázal, musí mať súd na jeho vydanie k dispozícií iný dostatočný základ, z ktorého by pri posúdení dôvodnosti nároku vychádzal. Ten je daný v požiadavke na presné           a úplné vykreslenie skutkového základu (porovnaj dikciu „tak, ako to vyplýva zo skutočností uvedených navrhovateľom.“).
Rovnako, ako v doterajšej koncepcii právnej úpravy platobného rozkazu je možné zabrániť tomu, aby rozkaz na plnenie nadobudol účinky právoplatného rozkazu - včasným podaním odporu.
Odsek 2
	Vo vzťahu k plneniu výživného na maloleté dieťa by nebolo žiadúce, aby nariadenie rozkazu bolo v kompetencii súdneho úradníka. Nakoľko skúmanie odôvodnených potrieb dieťaťa a schopností, možností a majetkových pomerov povinného chrániac záujem dieťaťa si vyžaduje individuálny (a zároveň citlivý) nie „plošný“ prístup sudcov s agendou PaNC. 
Keďže predsa len môžu už v samom úvode konania o výživné na maloleté dieťa byť dostatočné podklady na rozhodnutie, umožňuje sa aj vo veciach výživného na maloleté dieťa využiť inštitút skráteného konania. Sudca pri rozhodovaní týchto vecí nie je viazaný návrhom (§ 153 ods. 2). Tieto veci sa na účely vydávania rozhodnutí v skrátenom konaní považujú za veci na plnenie. Je však stále na vôli sudcu, či využije túto formu skráteného konania. 
Nepochybne sa vytvára priestor na veľmi rýchle poskytnutie spravodlivosti a netreba mať pochybnosti o tom, že tieto veci by mali byť favorizované pred ostatnými, čo sa nakoniec prejavilo aj v ustanovení § 82a. 
Odsek 3
	Doplnenie odseku 2 je reakciou na požiadavky aplikačnej praxe. Do odseku 2 sa explicitne dopĺňa, že neprípustnosť vydania rozkazu vo vzťahu k nemožnosti jeho doručenia do cudziny dopadá výlučne na prípady, kedy je adresátom odporca. 
	Odseky 6 až 8
	Explicitne sa navrhuje možnosť vydať rozkaz na plnenie aj v prospech viacerých navrhovateľov alebo aj voči viacerým odporcom.
	Platná právna úprava neobsahuje zmienku o tom, že by bolo možné vydať rozkaz len do časti uplatnenej pohľadávky. Súdna prax preto vychádza zo záveru, že rozkazom je súd povinný vybaviť celý predmet konania tj. rozhodnúť v ňom o všetkom, čo žalobca požaduje. 
Z judikatúry: R 45/1986: Vydaním platobného rozkazu nie je možné návrhu na začatie konania vyhovieť len sčasti. 
	Úpravou navrhovanou v § 172 odseku 6 sa prelamuje tento mechanizmus. Súd bude môcť rozhodovať len o časti návrhu za predpokladu, že zvyšná časť návrhu bude v zjavnom rozpore s právnymi predpismi. V duchu dispozičnej zásady dosiahnutie takéhoto rozhodnutia závisí od dispozičnej činnosti navrhovateľa. Súd bude rozhodovať o časti návrhu, ktorej sa rozpor netýka len za predpokladu, že navrhovateľ oznámi súdu súhlas s vydaním rozkazu len v tejto časti. 
            Najmä v obchodných veciach trvá niekedy dosť dlhú dobu, kým súd môže pristúpiť      k vydaniu rozkazu v prípadoch, ak je v návrhu na začatie konania uplatňované množstvo pohľadávok a návrh na začatie konania je menený (t.j. prípad, keď navrhovateľ dodatočne v konaní uplatní pred vydaním rozkazu nejaký nárok) alebo vezme čiastočne návrh späť, keď dlžník (odporca) mu po podaní návrhu čiastočne plní a navrhovateľ postupne berie svoj návrh späť. Súd musí v týchto prípadoch postupom podľa § 95, či 96 o nich rozhodovať aj pred vydaním rozkazu, čo je administratívne náročné, zdĺhavé a v konečnom dôsledku v rozpore     s povahou „skráteného“ konania. Vydávanie rozkazu môže výrazne urýchliť nasledovná formulácia a zmena navrhovaná v odseku 6.

K bodu 67 (§ 173 ods. 3 a 4)
	Cieľom navrhovaného ustanovenia je znížiť počet vecí, ktoré končia zrušením rozhodnutia vydanom v skrátenom konaní len preto, že nie je známy pobyt odporcu. 
Bdelým patrí právo (vigilantibus iura scripta sunt) - navrhovateľovi sa umožňuje aktívne vstúpiť do procesu doručovania tak, že má možnosť označiť miesto faktického sa zdržiavania odporcu a usmerniť ním vybraného súdneho exekútora na doručenie rozkazu; navrhovateľ nie je oprávnený doručovať. Súdnemu exekútorovi takéto oprávnenie vyplýva        z osobitného predpisu (EP).
	V snahe predísť obštrukciám po prípadnom podaní odporu sa navrhuje doručovať        spolu s rozkazom už aj poučenie podľa § 49 ods. 2 až 5, čím sa v prípade obštrukcií umožní súdu realizovať jednoduchšie doručovanie ukladaním písomností na súde. 

K bodu 68 (§ 174 ods. 3)
	Upresňuje sa jeden z dôvodov na odmietnutie odporu a to chýbajúce odôvodnenie vo veci samej. Zároveň sa zosúlaďuje toto ustanovenie s ustanovením § 174 ods. 1 (...nebol podaný odpor s odôvodnením...). 

K bodu 69  (§ 174 ods. 6)
	Cieľom navrhovaného ustanovenia je urýchliť oboznámenie navrhovateľa s podaným odporom, čo môže privodiť aj zjednodušenie procesu v krátkom časovom období po začatí konania. 
Tiež sa sleduje vyselektovať - v relatívne krátkom čase po začatí konania - veci, ktoré sú jednoduchšie a je úplne zbytočné, aby boli zahrnuté medzi ostatné zložitejšie veci,               o ktorých je pravdepodobnosť hraničiaca s istotou, že ohľadne nich sa bude viesť zložitejší proces. Zároveň predkladateľ nešpecifikuje konkrétne veci, pretože sudca musí dobre vedieť, ktoré veci sú nenáročné a u ktorých je perspektíva zmierenia. Niekedy bude postačovať už len samotné preštudovanie spisu. Dnes už možno konštatovať že vyšší súdni úradníci sa osvedčili, dokážu sudcovi kvalitne pripraviť spis, vydávajú súdne rozhodnutia (zákon            č. 549/2003 Z. z. o súdnych úradníkoch) a nepochybne aj koncepty rozsudkov s nazbieranou judikatúrou, normami európskeho práva. Sú veľkým uľahčením práce sudcu. Niet dôvodu, aby sa neuplatnilo ich využitie aj v rámci komunikácie s účastníkmi konania za účelom, aby predložili sudcovi vec na konkrétne riešenie ďalšieho postupu, ale aj rovno vydanie súdneho rozhodnutia. 
	Podľa Ústavy SR je vždy proti rozhodnutiu vyššieho súdneho úradníka prípustné odvolanie a bude tiež vecou konkrétnej právnej veci, aby sa vždy posúdilo individuálne, ktorý procesný inštitút bude najvhodnejší pre vybavenie veci.
	Účelom návrhu nie je ešte viac zväzovať ruky sudcom a formalizovať proces, ale práve naopak vytvoriť priestor sudcom pre včasné a spravodlivé rozhodnutie. 
	
K bodom 70 a 71 (§ 175)
K nadpisu
Zavedením nového inštitútu „rozkaz na plnenie“ vznikla potreba označiť aj špecifický inštitút „zmenkový a šekový platobný rozkaz“.
Odsek 1
	Trojdňová lehota vzhľadom na závažnosť následkov uplynutím lehoty na podanie námietok je neprimerane krátka a vzhľadom na povahu zmenkového a šekového platobného rozkazu a značne zúžené obranné mechanizmy sa navrhuje predĺženie lehoty na 15 dní. 
	
K bodu 72 (§ 175h ods. 3)
	Navrhovaná úprava je prostriedkom proti nečinnosti samotných dedičov, ktorí nemajú záujme o prejednanie dedičstva, nereagujú na výzvy notára a pretože sa tým a vznikajú tak staré reštančné veci . Dedičia pritom stále majú možnosť postupovať podľa § 175x, privodiť prípadne, zastavení dedičského konania nové dedičské konanie, ak preukážu aktivitu a označia majetok poručiteľa.

K bodu 73 (§ 175o ods. 1)
	Predkladateľ považuje za neudržateľnú právnu úpravu, podľa ktorej sa malo ocenenie zistiť podľa okolností v čase smrti. Najviac vypuklé to bolo v právnych veciach, v ktorých sa mala prejednávať hodnota nehnuteľnosti, aj keď v čase smrti poručiteľa jej všeobecná cena bola bagateľná - najmä v prípadoch poľnohospodárskej pôdy a odstup od smrti poručiteľa niekoľko desaťročí do prejednania dedičstva. 
	Ponecháva sa určenie majetku, dlhov podľa stavu v čase smrti, ale všeobecná cena musí byť zistená podľa predpisov v čase rozhodovania súdu.
Uvedeným ustanovením nie sú nijako dotknuté nároky za zhodnotenie, alebo znehodnotenie veci užívanej od smrti poručiteľa.

K bodu 74 (§ 175q ods. 1 písmená d) a e))
	V súvislosti najmä zo zákazom drobenia poľnohospodárskej pôdy nie je možné potvrdiť dedičstvo podľa podielov a preto sa navrhuje vyporiadanie dedičstva inak než len prikázaním podielu. 

K bodu 75 (§ 175u ods. 1)
     	Celkovo sa úprava likvidácie dedičstva vymyká zo samotnej filozofie procesu dedičského práva, vyvoláva otázniky tiež z hľadiska uplatnenia zásady oficiality. 
Podľa doterajšej právnej úpravy pri likvidácii dedičstva možno hovoriť o určitom samostatnom konaní v rámci iného konania. Samotná likvidácia dedičstva by nemala prebiehať za iných procesných podmienok, ako je to pri výkone rozhodnutia (exekúcii) iného majetku. 
Návrh predpokladá, aby procesný postup samotnej likvidácie dedičstva bol vyňatý       z dedičského procesu a bol vykonávaný podľa ustanovení upravujúcich výkon rozhodnutia (exekúcie) podľa osobitného predpisu. Týmto sa odstráni nejednoznačnosť doterajšej právnej úpravy a v rámci právneho poriadku sa zjednotí právna úprava likvidácie majetku. Samotný výkon rozvrhu výťažku po jeho speňažení súdnym exekútorom vykoná poverený notár ako súdny komisár.

K bodu 76 (§ 175x ods. 3 a 4 )
Odsek 3
V odseku 3 sa navrhuje osobitným procesným postupom riešiť novoobjavené dedičstvo, ktoré sa týka poručiteľa, ktorý zomrel pred 1. aprílom 1964. V týchto prípadoch by notár postupoval podľa Notárskeho poriadku. V zjednodušenom procesnom konaní by notár vydal osvedčenie vyhlásenia o nadobudnutí dedičstva.  
Klasickým formalizovaným dedičským procesom, takým dôležitým a nevyhnutným pre bežné dedičské konania, nie je možné vyporiadať dedičské veci po poručiteľoch, ktorí zomreli pred účinnosťou platného Občianskeho zákonníka, t. j. pred 1. aprílom 1964.              
V týchto prípadoch ide o prejednanie novoobjavených dedičstiev, ktorých predmetom je takmer výlučne iba poľnohospodárska a lesná pôda. Nakoľko od úmrtia poručiteľov, ktorým v evidencii nehnuteľností svedčí zápis vlastníckeho práva, v týchto prípadoch ubehlo 40 a viac rokov, je mimoriadne zložité a náročné zistiť presný okruh dedičov,  prípadne osôb, ktorým svedčí dedičská postupnosť po takýchto poručiteľoch. Ak sa to aj podarí, je veľmi komplikované týchto dedičov identifikovať. V praxi ide často o predmet dedičstva nie veľmi veľkej hodnoty, pozemky o výmere niekoľkých árov a pod. Ak sú dedičia upozornení na procesný postup, ktorý ich pri vyporiadaní takýchto dedičstiev čaká, svoje úsilie                      o vyporiadanie takýchto dedičstiev vzdajú, predovšetkým z dôvodu náročnej identifikácie dedičov (prípadne osôb, ktorým svedčí dedičská postupnosť),  ktorých môže byť v jednom prípade aj niekoľko desiatok.
Odsek 4
V odseku 4 sa rieši otázka subjektu úhrady náhrady odmeny a výdavkov notárov, ak dôjde k zastaveniu konania o znovuobjavenom majetku poručiteľa z dôvodu spochybnenia účastníkom konania - spornosti aktív a pasív medzi účastníkmi. 

K bodom 77 a 78 (§ 175zca ods. 1 písm. a) a písm. e))
           	Navrhuje sa rozšíriť právnu  úpravu možností, na základe ktorých je notár oprávnený ukončiť dedičské konanie vo vlastnej kompetencii vydaním osvedčenia o dedičstve aj na prípady
-	osvedčenia potvrdenia nadobudnutia dedičstva jedinému dedičovi, ktorý je nesvojprávny alebo maloletý (porovnaj § 175q ods. 1 písm. a)),
-	osvedčenia potvrdenia nadobudnutia dedičstva dedičom podľa zákonných 
	dedičských podielov (porovnaj § 175q ods. 1 písm. d)).
Vydanie osvedčenia o dedičstve vrátane novo navrhovaných prípadov je pre notára záväzné. Po márnom uplynutí lehoty na podanie žiadosti o pokračovanie v konaní o dedičstve nadobudne osvedčenie o dedičstve účinky právoplatného uznesenia o dedičstve, notár vyznačí právoplatnosť, vykoná následnú agendu a vybavený spis pripravený na archiváciu odovzdá súdu. 
Práva a oprávnené záujmy účastníkov, aj maloletých a nesvojprávnych, budú dostatočne chránené; pripadne im celé dedičstvo. V  konečnom dôsledku sa vždy budú môcť dovolať súdnej ochrany prostredníctvom svojho opatrovníka. 

K bodu 79 ( 175zca ods. 2 sa písmeno l))
	Kvôli prehľadnosti celkových nákladov dedičov v súvislosti s prejednaním dedičstva vybaveného osvedčením sa dopĺňa osvedčenie aj o náležitosť - odmena a výdavky notára. Ide vlastne o vyúčtovanie notára za prejednanie dedičstva vydaním osvedčenia.

K bodu 80 (§ 175zca ods. 5 a 6)
	Odsek 5
Navrhuje sa jednoduchší mechanizmus opravy nesprávnych údajov v osvedčení týkajúcich sa chýb v počítaní, písaní a iných zrejmých nesprávností. Dedičské konanie je súdnym konaním a notár má postavenie súdneho úradníka. Súd pritom v § 164 aj bez návrhu opraví chyby vyššie uvedenej povahy. Takýto obdobný mechanizmus je potrebný aj               v prípade, že dedičské konanie je vybavené osvedčením. Zadováženie súhlasu dedičov je niekedy problematické a odďaľuje privodenie bezvadného osvedčenia. Oprava sa nemôže týkať zmeny vecného vybavenia dedičskej veci.   
	Odsek 6
	Na postup pri oprave sa primerane použije § 43 ods. 2 (o notároch a notárskej činnosti (Notársky poriadok)). Súhlas účastníkov dedičského konania sa však nevyžaduje. Nič im však nebráni, podávať návrhy, alebo podať žiadosť o pokračovanie  konaní.
		
K bodu 81 (§ 175zd ods. 1)
	Viď tiež dôvodová správa k § 38. Notári budú vydávať všetky rozhodnutia v dedičskom konaní a proti ich rozhodnutiu bude vždy prípustné odvolanie, ktoré vybaví súd prvého stupňa mechanizmom podľa § 374 ods. 3.
	Takto sa zabráni niekedy až opakovanému „posúvaniu“ spisu medzi notárom a súdom. Ide o súdne konanie a notár vydá aj také rozhodnutie, ako je ustanovenie opatrovníka, uloženie pokuty, nariadenie znaleckého dokazovania, rozhodnutie o trovách dôkazov (najmä o trovách znaleckého dokazovania). Notár nebude môcť vydať rozhodnutie o schválení dedičskej dohody za maloletého. Kvôli spružneniu sa však navrhuje, aby súd v týchto veciach mohol rozhodnúť pružne - bez pojednávania (viď § 176 ods. 5).
	Podrobnosti upraví osobitný právny predpis (spravovací poriadok).

K bodu 82 (§ 176 ods. 5)
            Ustanovenie dopadá na schválenie dôležitých úkonov maloletého súdom, inak povedané na úkony zákonného zástupcu urobené za maloletého (porovnaj § 28 OZ, § 58 ods. 3). 
Úkony maloletého, na ktoré je spôsobilý (§ 9 OZ), nie je potrebné schváliť. Zákon neobsahuje výpočet takýchto úkonov (ani príkladmý). V praxi ide najmä o odmietnutie dedičstva, dedičskú dohodu, ktorej účastníkom je maloletý, uzavretie zmieru, nadobudnutie prípadne scudzenie alebo zaťaženie nehnuteľnosti. Konanie je ovládané zásadou vyšetrovacou. 
            Vo väzbe na § 115 ods. 1 sa navrhuje prelomiť v týchto veciach vzhľadom na ich povahu zásadu ústnosti, t.j. súd môže o nich rozhodnúť aj bez pojednávania. Navrhovanou úpravou zostáva aj naďalej chránený záujem dieťaťa. V tejto agende sú vo väčšine prípadov základným podkladom pre rozhodnutie súdu (schválenie úkonu) listinné dôkazy. Nariaďovať ústne pojednávanie v tých prípadoch, kde je možné vydať rozhodnutie len na základe listinného dôkazu,  je zbytočným predlžovaním a formalizovaním rozhodovacieho procesu.
            Súdu sa ponecháva na vlastné uváženie, či nariadi pojednávanie vzhľadom na okolnosti konkrétneho prípadu (ad hoc).

K bodu 83 (§ 189a)
V súvislosti s vytvorením nového druhu notárskeho registra sa navrhuje, aby súd rozhodnutie o pozbavení alebo obmedzení spôsobilosti na právne úkony zasielal do tohto nového notárskeho centrálneho registra (porov. zmenu v čl. VI).

K bodu 84 (§ 201 ods. 2)
            Predkladateľ v § 83a zavádza nový procesný inštitút „veci s nízkou hodnotou predmetu sporu.“ V nadväznosti na to, ako i s cieľom posilniť zásadu rýchlosti                        a hospodárnosti civilného procesu sa vykonávajú zmeny aj v § 201 odseku 2.  
Rozširuje sa okruh vecí, v ktorých nie je prípustné podať odvolanie - aj o veci s nízkou hodnotou predmetu sporu (k tomu porovnaj Článok 17 ods. 1 Nariadenia EP a Rady (ES)       č. 861/2007 z 11. júla 2007, ktorým sa ustanovuje Európske konanie vo veciach s nízkou hodnotou sporu).
            Právo podať odvolanie však zostáva nedotknuté vo vzťahu k výroku o trovách             v rozkaze na plnenie. 

K bodu 85 (§ 202 ods. 4)
            Platná právna úprava procesného postupu súdu v prípade, ak mu účastník konania predloží návrh, aby konanie prerušil a Súdnemu dvoru ES predložil prejudiciálnu otázku /Článok 234 ods. 3 Zmluvy o ES v spojení s Článkom 7 ods. 2 Ústavy SR a § 109 ods. 1 písm. c) OSP/, alebo aby Ústavnému súdu SR dal návrh na začatie konania o súlade právneho poriadku /Článok 130 ods. 1 písm. d) Ústavy SR v spojení s § 109 ods. 1 písm. b) OSP/, neposkytuje účastníkovi účinný prostriedok nápravy pre prípad, že súd sa nerozhodne takto postupovať - a tým zakladá protiprávny zásah do základného práva účastníka konania na zákonného sudcu. K tomu porovnaj Drgonec, J., Kerecman, P.: Rozhodovanie súdu o návrhu na predloženie prejudiciálnej otázky Súdnemu dvoru ES a o návrhu na predloženie návrhu Ústavnému súdu SR na začatie konania o súlade právneho poriadku, Justičná revue č.            8-9/2007. 
V tejto súvislosti sa explicitne ustanovuje v § 202 ods. 4, že uznesenie o prerušení konania sa nepovažuje za uznesenie o vedení konania /porovnaj § 202 ods. 3 psím. a)/ a teda je proti nemu prípustné odvolanie. 
V nadväznosti na to sa expressis verbis umožňuje podať mimoriadny opravný prostriedok - dovolanie proti uzneseniu odvolacieho súdu, ktorým bolo potvrdené uznesenie súdu prvého stupňa, ak ide o uznesenie vo veci postúpenia návrhu Ústavnému súdu Slovenskej republiky na zaujatie stanoviska alebo Súdnemu dvoru Európskych spoločenstiev (porovnaj zmenu v § 239 ods. 2 písm. d)).

K bodu 86 (§ 209a)
	Zmena je reakciou na úpravu v § 214 návrhu zákona. 
	
K bodu 87 (§ 210a)
            Navrhuje sa rozšíriť prípady autoremedúry o uznesenie o zastavení konania o dedičstve a o uznesenie o nariadení predbežného opatrenia podľa § 75a. Odôvodnené odvolanie v týchto prípadoch urýchli konanie, ak bude môcť o ňom rozhodnúť sám súd prvého stupňa. 

K bodu 88 (§ 213 ods. 2)
Navrhovaným ustanovením sa má v praxi zabrániť vydávaniu tzv. prekvapivých rozhodnutí. Účastník tak bude mať možnosť vyjadriť sa k možnej aplikácii doposiaľ nepoužitého ustanovenia, resp. inštitútu na zistený skutkový stav. 

K bodom 89 a 90 (§ 213 ods. 6 a 7)
Navrhované ustanovenie súvisí s úpravou § 221 ods. 1 písm. h). Ak súd prvého stupňa nedostatočne zistil skutkový stav, odvolací súd mu môže vrátiť vec na doplnenie dokazovania. Dokazovanie vykoná postupom, ako keby ešte len konal vo veci v prvom stupni. Ak by vznikli trovy konania, rozhodne o nich súd prvého stupňa. Najčastejšie pôjde o trovy znaleckého dokazovania, kedy súd prvého stupňa vyzve aj na zloženie preddavku. V prípade podaného odvolania vec nepredkladá na odvolací súd, ale až spolu s konečným vybavením pokynu odvolacieho súdu. 

K bodu 91 (§ 214)
Dohovor o ochrane ľud. Práv a základných slobôd nevyžaduje a ani z judikatúry ESPĽP nemožno vysledovať, že by sa malo na všetkých súdnych inštanciách pojednávanie vykonať verejne. Ak teda rozhodoval súd prvého stupňa na pojednávaní, odvolací súd v zásade nemusí nariadiť pojednávanie. Pojednávanie nariadi, ak to považuje za potrebné a vždy ak:
-	zistí, že je potrebné na účely správneho zistenia skutkového stavu vykonať dôkazy 
-	ak súd prvého stupňa rozhodol bez pojednávania
-	ak to vyžaduje dôležitý verejný záujem
Odvolací súd by mal nariadiť pojednávanie a teda to považovať za potrebné v prípade, ak sa namieta odňatie možnosti konať pred súdom, aby takémuto účastníkovi dodatočne „dožičil“ spravodlivý proces. Je na úvahe odvolacieho senátu, v ktorých prípadoch to ďalej bude považovať za potrebné.
Ak by sa malo vykonať dokazovanie, je potrebné nariadiť pojednávanie a nerozhoduje, či ide o zopakovanie dokazovania alebo o nové dokazovanie. Súvisí to s umožnením účastníkom vyjadriť sa k vykonanému dokazovaniu.
Doposiaľ ESĽP nejudikoval čo je dôležitý verejný záujem a navrhované ustanovenie necháva odvolacím senátom voľnú úvahu kedy nariadi pojednávanie z dôvodu dôležitého verejného záujmu. Spravidla pôjde o veci týkajúce sa v rôznych súvislostiach väčšieho okruhu osôb, napr. spory  týkajúce sa územného celku, sídliska, etc. 

K bodu 92 (§ 219 ods. 2)
Navrhované ustanovenie reaguje na súdnu prax v prípadoch úplných a presvedčivých rozhodnutí súdov prvého stupňa, kedy odôvodnenie rozhodnutia odvolacích súdov je len kopírovaním vecne správnych dôvodov. V takých prípadoch rozhodnutia obsahujú účastníkom známe podania a známy napadnutý rozsudok a v závere obsahujú už len stručné konštatovania o správnosti a presvedčivosti napádaného rozhodnutia, s ktorým sa odvolací súd plne stotožňuje. Ide o ustanovenie v rovine fakultatívnej a umožňuje odvolaciemu súdu sa sústrediť už len na doplnenie presvedčivosti rozhodnutia a odvolacie súdy sa tak môžu sústrediť na judikatúru a odbornú literatúru.

K bodu 93 (§ 220)
Navrhované ustanovenie dopĺňa právnu úpravu pre prípad zmieru v odvolacom konaní. 

K bodu 94 (§ 221 ods. 1 písmeno h))
Predkladateľ neupúšťa od zásady, že odvolací súd zruší napadnuté rozhodnutie iba        v taxatívne vypočítaných prípadoch. Dávnejšie dôvody pre zrušenie rozhodnutia napadnutého odvolaním a to pre nedostatočne zistený skutkový stav a pre nepreskúmateľnosť poskytovali značne široký priestor na zrušovanie rozhodnutí aj v prípadoch, keď odvolací súd mohol prípad vecne ukončiť. Aplikačná prax však potvrdzuje, že novo vymedzené dôvody na zrušenie rozhodnutia odvolacím súdom spôsobujú v praxi určité problémy. Kým odvolacie súdy poukazujú na nekvalitné rozhodnutia prvostupňových súdov, prvostupňové súdy namietajú, že odvolacieho súdy zrušujú rozhodnutie niekedy aj bez uvedenia konkrétneho dôvodu. Najviac sa využíva zrušovanie rozhodnutí podľa § 221 ods. 1 písm. f/ pre odňatie možnosti konať pred súdom. Odvolacie súdy namietajú, že súdy prvého stupňa vykonajú niekedy aj povrchne všetky navrhnuté dôkazy a tým odpadá jedna z kumulatívnych podmienok na zrušenie rozhodnutia. Navrhuje sa preto zmena § 221 ods. 1 písm. h/ a podľa navrhovaného ustanovenia odvolací súd zruší rozhodnutie súdu prvého stupňa, ak tzv. totálne zlyhá. To znamená tak po skutkovej, ako aj po právnej stránke je rozhodnutie nesprávne. Nová právna úprava vytvorí stav, podľa ktorého v skutkovo ustálenej veci pri nesprávnom právnom posúdení odvolací súd rozhodne a uvedie správne právne dôvody. Navrhovaná právna úprava počíta aj s upozornením účastníkov na možné iné právne posúdenie veci. Navrhovaná právna úprava navrhuje aj v dovolacom konaní vecné ukončenie pre prípad, že ide len o nesprávne právne posúdenie veci. Pokiaľ napadnuté rozhodnutie  je založené na nesprávnom zistení skutkového stavu, odvolaciemu súdu sa rozširujú možnosti vrátenia veci na súd prvého stupňa bez zrušenia veci a s pokynom doplniť dokazovanie. Pri doplňovaní dokazovania súd prvého stupňa postupuje ako keby vykonával dokazovanie sám (viď § 213). Dohovor o ochrane ľudských práv a základných slobôd v článku 6 vyžaduje spravodlivé rozhodnutie  v primeranej lehote. Častokrát opakované zrušovanie veci je práve na úkor včasného vybavenia veci. Dohovor naviac nežiada ani odvolacie konanie v civilných veciach, na rozdiel od trestných vecí. Slovenský procesný poriadok je založený na tzv. apelačnom systéme, to znamená odvolací súd nemusí iba zrušiť rozhodnutie, ale môže ho zmeniť. Môže aj doplňovať dokazovanie a uvádzať aj nové rozhodujúce skutočnosti pri splnené zákonných podmienok (§ 205a). V odvolacom konaní teda nemáme ani kasačný, ani revízny princíp, ale apelačný. Pre odvolacie súdy by menej presvedčivé rozhodnutie súdu prvého stupňa nemalo znamenať automaticky dôvod na zrušenie rozhodnutia, čo sa v praxi aj stávalo podľa § 221 ods. 1 písm. f/. Tak súdy prvého stupňa, ako aj odvolacie súdy musia svojimi rozhodnutiami privodiť spravodlivé rozhodnutie v primeranej lehote a zrušovanie rozhodnutí bolo častokrát na úkor poskytnutia spravodlivosti v primeranej lehote. Súdna prax potvrdzuje, že kým zrušenie rozhodnutia súdu prvého stupňa znamenalo výrazne oddialenie konečného vybavenia veci, tak vrátenie veci bez zrušenia s jasnými pokynmi znamenalo pomerne skoré vrátenie veci na odvolací súd a dosiahlo sa tak skoršie  právoplatné vybavenie veci. 
Navrhovaná právna úprava zapadá do komplexu ustanovení proti zbytočným prieťahom v civilnom konaní. 
Nesprávnym právnym posúdením veci na účely aplikácie navrhovaného ustanovenia je stav, kedy súd prvého stupňa použil nesprávny právny predpis alebo použil síce správny právny predpis, ale nesprávne ho vykladal, ďalej použil síce správny právny predpis, aj ho správne interpretoval, ale na zistený skutkový stav ho nesprávne aplikoval. 
 Predkladateľ za relevantné nesprávne právne posúdenie veci na účely navrhovaného ustanovenia považuje iba  použitie nesprávneho ustanovenia právneho predpisu, teda prvý prípad. Ďalšie dve formy nesprávneho právneho posúdenia veci by neriešili problém niekedy zbytočného zrušovania veci, pretože by to odvolaciemu súdu umožnilo zrušiť rozhodnutie aj pri sebemenšom inom výklade, inak správne použitého hmotnoprávneho inštitútu. Napríklad pri náhrade škody, ak súd prvého stupňa použil správne hmotnoprávne ustanovenie, pri náležite zistenom skutkovom stave odvolací súd nemôže zrušiť rozhodnutie len preto, že sa nestotožňuje s výškou škody. Ak súd prvého stupňa v takomto prípade nesprávne aplikoval inak správne použité ustanovenie na správne zistený skutkový stav, odvolaciemu súdu nič nebráni vecne ukončiť prípad priznaním náhrady škody  v spravodlivej výške. Navrhovaná právna úprava môže privodiť zvýšenú predvídateľnosť možnosti skončenia veci v odvolacom konaní. Otvára sa zároveň priestor pre súdy prvého stupňa, aby minimalizovali možnosť zrušenia veci. Napríklad, ak v prípade sporu o nájomné z nebytových priestorov súd prvého stupňa naviac aj zistí skutkový stav pre prípadné bezdôvodné obohatenie (zistenie porovnateľného nájmu za podobných podmienok), pre odvolací súd tak bude vytvorený priestor pre vecné ukončenie veci, ak dospeje k záveru, že sa pre neplatnosť zmluvy malo priznať bezdôvodné obohatenie. Odvolací súd  by mal v prípade vrátenia veci súdu prvého stupňa na doplnenie dokazovania uviesť jasné pokyny a mal by tak urobiť vo vlastnom záujme, pretože ak súd prvého stupňa použil správne hmotnoprávne ustanovenie na posúdenie veci, tak odvolací súd nemá na zrušenie veci splnenú jednu z kumulatívnych podmienok a nevyhol by sa opätovnému vráteniu veci súdu prvého stupňa (bez zrušenia rozhodnutia) na ešte ďalšie doplňovanie dokazovania. Navrhovaná právna úprava je podobná s právnymi úpravami v krajinách Európskej únie. 

K bodu 95 (§ 221 ods. 2)
Ide o jednoduchšiu formu ďalšieho postupu súdu po zrušení rozhodnutia podľa dôvodov, ktoré viedli k zrušeniu rozhodnutia.

K bodu 96 (§ 221a)
Ide o autoremedúru v odvolacom konaní. Je zbytočné zaťažovať dovolací súd alebo  viesť nepochybne dlhšie konanie na základe žaloby pre zmätočnosť, ak odvolací súd dospeje  k záveru, že došlo k nesprávnemu nemeritórnemu rozhodnutiu. Najčastejšie pôjde o prípady odňatia možnosti konať pred súdom, ak sa neprávne odmietlo odvolanie ako oneskorené v súvislosti s nesprávnym počítaním lehoty, ale aj keď bolo konanie nedôvodne zastavené, bez ohľadu na zavinenie zastavenia konania.

K bodu 97 (§ 222 ods. 2)
Navrhované ustanovenie súvisí s ustanovením § 220 ods. 2, ktoré plne pokrýva riešenie situácie v prípade schválenia zmieru. 

K bodu 98 (Druhá hlava v štvrtej časti § 228 až § 235i - Žaloba na obnovu konania a 
        žaloba pre zmätočnosť)
K druhej hlave
Predkladateľ navrhuje rozšíriť doterajšie druhy mimoriadnych opravných prostriedkov. Návrh zákona v druhej hlave štvrtej časti uvádza nový nadpis „Žaloba na obnovu konania a žaloba pre zmätočnosť.“ Doterajšia obnova konania sa modifikuje v žalobe na obnovu konania a zároveň sa upravuje nový druh mimoriadneho opravného prostriedku žaloba pre zmätočnosť. 
Žaloba pre zmätočnosť slúži k napadnutiu a následnému odstráneniu rozhodnutí, ktoré boli vydané v konaní, ktoré trpelo nedostatkom procesných podmienok alebo inými závažnými vadami. Staršia procesualistická  teória označovala takéto vady konania ako vady zzmätočnosti resp. zmetky v konaní. Prítomnosť niektorých z týchto vád v konaní je dôvodom na to, aby rozhodnutia v ňom vydané boli zrušené - bez ohľadu na to, že súd v tomto rozhodnutí rozhodol vecne správne, alebo nie. Žaloba pre zmätočnosť čerpá svoj základ          v kasačnom (zrušovacom) princípe, pre ktorý je príznačné, že súd, ktorý o opravnom prostriedku rozhoduje, napadnuté rozhodnutie zo zákonných dôvodov zrušuje. 
Navrhovaná úprava je usporiadaná tak, že v druhej hlave sú obsiahnuté ustanovenia, ktoré sa týkajú spoločne oboch druhov žalôb na strane jednej. Na strane druhej ďalšie ustanovenia sú uvedené samostatne pre obnovu konania a pre zmätočnosť. 
	 
K § 228
V odseku 1 sú vypočítané dôvody, na základe ktorých možno napadnúť právoplatný rozsudok žalobou na obnovu konania. Tieto vychádzajú z platného § 228 ods. 1. Vo vymedzení prípustnosti obnovy konania sa zachováva doterajšia úprava v tom, že žalobu je možné podať len proti právoplatným rozhodnutiam. 
Doterajšia úprava neriešila dôvod na obnovu konania vo veci, v ktorej bol právoplatne schválený zmier prípadne zmenkový (šekový) rozkaz a platobný rozkaz. Podľa odseku 2 je možné žalobou na obnovu konania napadnúť aj právoplatné uznesenie, ktorým bol schválený zmier a to za predpokladu, že niektorý z dôvodov obnovy je možné vzťahovať i na predpoklady, za ktorých bol zmier schválený. Rovnako je možné za týchto podmienok napadnúť aj zmenkový a šekový rozkaz, platobný rozkaz . 

K § 229
Cieľom žaloby pre zmätočnosť je možnosť zrušenia právoplatných rozhodnutí súdu, ktoré trpia takými vadami, ktoré predstavujú porušenie základných zásad, z ktorých vychádza konanie pred súdom, prípadne je takouto vadou zasiahnuté konanie, ktoré vydaniu rozhodnutia predchádzalo, ak je nielen v záujme účastníkov ale i v celospoločenskom záujme, aby takéto rozhodnutia boli dodatočne odstránené. 
Dôvody na podanie žaloby pre zmätočnosť sú rozčlenené do niekoľkých skupín. Dôvody na podanie žaloby pre zmätočnosť v odseku 1 sú totožné s dôvodmi, ktoré sú podľa platnej právnej úpravy dovolacími dôvodmi (porov. § 237). Účelom dovolania je preskúmanie rozhodnutí odvolacieho súdu z hľadiska správnosti jeho právnych, poprípade i skutkových zistení najmä na účely zjednotenia rozhodovacej praxe všeobecných súdov. Zmätočnosť často predpokladá vykonanie dokazovania. Predmetom žaloby pre zmätočnosť sú právoplatné rozhodnutia odvolacieho súdu a v niektorých prípadoch tiež právoplatné rozhodnutia súdov prvého stupňa. Tieto rozhodnutia bude možné zrušiť na základe žaloby pre zmätočnosť aj za predpokladu, že účastník nevyužil možnosť podať proti nim odvolanie. Ak bolo rozhodnutie zasiahnuté zmätočnosťou, pre možnosť dosiahnuť zrušenie takéhoto rozhodnutia na základe žaloby pre zmätočnosť nemôže byť významné to, či ide o rozhodnutie odvolacieho súdu alebo súdu prvého stupňa. Výnimkou je odsek 4, ktorého predmetom sú vybrané právoplatné uznesenia odvolacieho súdu.
Druhou skupinou sú rozhodnutia napadnuteľné žalobou pre zmätočnosť uvedené          v odseku 2. Ide o právoplatné rozhodnutia súdu prvého stupňa alebo odvolacieho súdu, alebo platobný, zmenkový (šekový) rozkaz. V písmene a) je zakotvená prekážka litispendencie,       v písmene b) prekážka res iudicata. Podľa písmena c) je žaloba prípustná i v prípade, že odvolací súd právoplatne zamietol návrh na nariadenie výkonu týchto rozhodnutí, pretože povinnosti nimi uložené nemožno vykonať (§ 251).
Treťou kategóriou rozhodnutí napadnuteľných žalobou pre zmätočnosť sú právoplatné rozhodnutia uvedené v odseku 3, ak bola účastníkovi konania nesprávnym postupom odňatá možnosť konať pre súdom. 
Štvrtou skupinou sú právoplatné rozhodnutia uznesenia odvolacieho súdu, ktorým bolo odmietnuté odvolanie, alebo ktorým bolo zastavené odvolacie konanie. 

K § 230
V uvedenom ustanovení sú vymedzené prípady, v ktorých nie je prípustné podanie žaloby na obnovu konania a žaloby pre zmätočnosť. 
Odsek 1 konštruuje neprípustnosť žaloby na obnovu konania i žaloby pre zmätočnosť - rovnako pre obe žaloby. 
Odsek 2 dopadá osobitne len na žalobu na obnovu konania a odsek 3 výlučne na žalobu pre zmätočnosť. 

K § 231
	Navrhuje sa úprava ďalších subjektívnych podmienok prípustnosti žaloby na obnovu konania a žaloby pre zmätočnosť. Zakotvujú sa ďalšie subjekty, ktoré sú legitimované na podanie žaloby. 
Podobne ako pri dovolaní sa tu medzi oprávnenými subjektmi výslovne uvádza vedľajší účastník. Platí pritom všeobecná zásada, že toto oprávnenie vedľajšieho účastníka je realizovateľné len za predpokladu, že tento vstúpil do pôvodného konania a ním podporovaný účastník s týmto dispozičným úkonom súhlasí. 
Aktívna legitimácia prokurátora je viazaná na splnenie podmienok vymedzených v odseku 2.
Pre všetky uvedené subjekty legitimované na podanie žaloby na obnovu konania          a žaloby pre zmätočnosť platia obmedzenia prípustnosti týchto žalôb podľa § 230.

K § 232
Ustanovujú sa obligatórne osobitné náležitosti žaloby na obnovu konania i žaloby pre zmätočnosť. Všeobecné náležitosti vyplývajú z § 42 ods. 3. Nakoľko žaloby je možné podať len v stanovených lehotách, nemôže byť po ich uplynutí menený rozsah ani dôvody, pretože inak by išlo o neprípustné obchádzanie ustanovených lehôt. 

K § 233
Prípustnosť žaloby na obnovu konania je viazaná na dodržanie lehoty na jej podanie, keďže ide o mimoriadny opravný prostriedok. Ustanovuje sa na strane jednej subjektívna lehota, ktorej začiatok je viazaný na dobu, kedy sa žalobca dozvie o dôvode obnovy resp. na dobu, odkedy žalobca mohol tento dôvod uplatniť a na strane druhej lehota objektívna. 
Keďže žaloba na obnovu konania môže byť podaná len proti právoplatnému rozhodnutiu, bolo v záujme toho, aby nedošlo k poškodeniu práv účastníkov konania ustanovené, že bez tzv. subjektívnej lehoty na obnovu neskončí pred uplynutím troch mesiacov od právoplatnosti napadnutého rozhodnutia. Táto úprava sa uplatní vtedy, keď sa účastník dozvedel o dôvode obnovy, poprípade ho mohol uplatniť ešte pred nadobudnutím právoplatnosti rozhodnutia (napr. v priebehu odvolacieho konania).
Dôvody na výnimočné prelomenie objektívnej trojročnej lehoty sú vypočítané v odseku 2.

K § 234
Lehota na podanie žaloby pre zmätočnosť má zásadne povahu lehoty objektívnej          a trvá tri mesiace od právoplatnosti daného rozhodnutia. Ide o všeobecné pravidlo - lex generalis - zakotvené v odseku 1.
V  ďalších odsekoch (lex speicalis) je - vzhľadom na špecifiká niektorých dôvodov žaloby pre zmätočnosť - stanovená subjektívna lehota, ktorá plynie od okamihu, kedy sa aktívne legitimovaný subjekt o dôvode na jej podanie dozvedel. Zároveň je v niektorých prípadoch obmedzené uplatnenie subjektívnej lehoty na dobu objektívnej lehoty. 

K § 235
Odpustenie zmeškania lehoty v prípade oboch žalôb je vylúčené. Ide o výnimku zo všeobecného právneho režimu založeného v § 58, v ktorom je upravený inštitút odpustenia zmeškania procesných lehôt a podmienky takéhoto odpustenia zmeškania lehoty súdom. 
Odsek 2 rieši súbeh dovolania a žaloby pre zmätočnosť z hľadiska plynutia lehoty na žalobu pre zmätočnosť. 

K § 235a
Zákonodarca uvedeným ustanovením upravuje príslušnosť súdu na prejednanie žaloby pre zmätočnosť, ako aj príslušnosť súdu na rozhodnutie o tejto žalobe.
Zásadne je takto príslušný súd, ktorý v danej veci rozhodoval v prvom stupni. 
Výnimkou je prejednanie a rozhodnutie o žalobe pre zmätočnosť, ktorá bola podaná proti meritórnemu rozhodnutiu odvolacieho súdu, pretože v priebehu konania bola  nesprávnym postupom odvolacieho súdu odňatá možnosť konať pred súdom alebo proti uzneseniu odvolacieho súdu, ktorým bolo odvolanie odmietnuté alebo ktorým bolo odvolacie konanie zastavené.
V oboch prípadoch bude žalobu pre zmätočnosť prejednávať a rozhodovať o nej odvolací súd, ktorý odmietol odvolanie (pretože ho považoval za podané oneskorene; alebo bolo podané niekým, kto na odvolanie nie je oprávnený; alebo smerovalo proti rozhodnutiu, proti ktorému nie je odvolanie prípustné; alebo nemalo náležitosti podľa § 205 ods. 1 a 2; alebo rozhodnutie napadnuté odvolaním zaniklo inak). 
Konanie o žalobe pre zmätočnosť je zásadne konanie s pojednávaním a primerane pre neho platia ustanovenia o konaní na prvom stupni. Výnimky z tohto právneho režimu sú upravené   v § 235b ods. 2. 
   
K § 235b
Konštrukcia všetkých mimoriadnych opravných prostriedkov v Občianskom súdnom poriadku, najmä dôvody ich prípustnosti a lehoty na ich prejednanie nevylučujú, že rovnaké rozhodnutie môže byť napadnuté niekoľkými opravnými prostriedkami súčasne. Navrhované ustanovenie rieši takýto stret mimoriadnych opravných prostriedkov.
K ods. 1
Ak je proti rozhodnutiu podaná súčasne žaloba na obnovu konania a žaloba pre zmätočnosť, stanovuje zákon ako záväzný postup pre súd, aby boli obe konania spojené.
Spojenie konania je procesný postup súdu, ktorý je všeobecne upravený v ustanovení § 112, pričom súd tak činí formou uznesenia. Je nevyhnutné pripomenúť, že aj v prípade stretu žaloby na obnovu konania a žaloby pre zmätočnosť však platí, že nemožno spojiť konanie, pre ktoré sú príslušné dva rôzne súdy (napr. ak je v súlade s ustanovením § 235a    ods. 1 v jednom prípade príslušný súd prvého stupňa a v druhom prípade je príslušným súd odvolací).
K ods. 2
Z textu navrhovanej úpravy vyplýva, že pre konanie o žalobe na obnovu konania          a o žalobe pre zmätočnosť platia primerane ustanovenia o konaní na prvom stupni, pokiaľ nie je zvláštna úprava obsiahnutá v ustanoveniach § 228 až § 235i (viď § 235a ods. 2). Ustanovenie § 235b ods. 2 ďalej spresňuje, že v konaní o žalobe na obnovu konania a žalobe pre zmätočnosť neplatia ustanovenia o pristúpení ďalšieho účastníka do konania (§ 92 ods. 1), o zámene účastníkov (§ 92 ods. 2), o vzájomnej žalobe (§ 97 ods. 1) a o námietke započítania (§ 98).
Zmyslom tejto úpravy je zachovať aj v konaní o žalobe na obnovu konania a o žalobe pre zmätočnosť rovnakých účastníkov aj rovnaký predmet konania. V konaní o žalobe pre zmätočnosť je okrem toho (s rovnakým zámerom) vylúčená aj tzv. procesná singulárna sukcesia (nástupníctvo do práv alebo povinností, ktoré sú predmetom konania v dôsledku prevodu alebo prechodu týchto práv alebo povinností).
K ods. 3
V tomto odseku je výslovne predpísaný procesný postup súdu v prípade, ak je rozhodnutie napadnuté ako žalobou na obnovu konania alebo žalobou pre zmätočnosť, tak aj dovolaním. 
Systém mimoriadnych opravných prostriedkov a postavenie Najvyššieho súdu Slovenskej republiky a tomu zodpovedajúca žiadúca autorita jeho rozhodnutí má svoj výraz    v tomto ustanovení, na základe ktorého musia súdy prejednávajúce žalobu na obnovu konania a žalobu pre zmätočnosť konanie o žalobe/žalobách prerušiť (uznesením) počas doby, kým Najvyšší súd Slovenskej republiky nerozhodne o dovolaní.

K § 235c
Následkom navrhovanej úpravy je, že podanie žaloby na obnovu konania alebo žaloby pre zmätočnosť nemá žiadny účinok na právnu moc a vykonateľnosť napadnutého rozhodnutia. Z toho vyplýva, že žiadna z uvedených žalôb nemá tzv. suspenzívny účinok. 
Odklad vykonateľnosti napadnutého rozhodnutia môže vysloviť súd, ktorý žalobu prejednáva na návrh aj bez návrhu. Dôvodom odkladu vykonateľnosti bude obava, že rozhodnutie súdu o žalobe na obnovu konania alebo o žalobe pre zmätočnosť, ktoré má byť vydané, by mohlo byť výkonom žalobou napadnutého rozhodnutia zmarené. 
Súd o odložení vykonateľnosti rozhodne uznesením, proti ktorému je odvolanie prípustné. Rozhodnutie o odklade vykonateľnosti možno však v priebehu konania o žalobe na obnovu konania alebo o žalobe pre zmätočnosť zrušiť, pokiaľ by po povolení odkladu vyšlo najavo, že pôvodný predpoklad, že žalobe bude vyhovené, už neplatí.
Vykonateľnosť možno z povahy veci odložiť len pri rozhodnutiach, ktoré možno vykonať, t.j. ktoré sú spôsobilé byť exekučným titulom.  
   
K § 235d
Navrhovaným ustanovením predkladateľ upravuje rozsah preskúmavacej činnosti súdu v konaní o žalobe na obnovu konania a v konaní o žalobe pre zmätočnosť. Táto úprava dáva odpoveď na otázku, či a ako môže byť zhoršené právne postavenie žalobcu, pokiaľ niektorú zo žalôb podá.
Zásadne pritom platí, že rozsah preskúmania je v týchto prípadoch vymedzený rozsahom, v ktorom sa žalobca domáha obnovy konania alebo zrušenia napadnutého rozhodnutia. Ustanovenie však upravuje aj výnimky z tejto zásady a upravuje prípady,            v ktorých súd takto vymedzeným rozsahom nie je viazaný.
Podobne, ako v prípade vymedzenia rozsahu preskúmavacej činnosti odvolacieho súdu (§ 212) alebo dovolacieho súdu (§ 242), ide o:
-	veci, v ktorých možno začať konanie bez návrhu: pôjde o prípady, ktoré spadajú pod dikciu ustanovenia § 81,
-	prípady, ak na rozhodnutí o napadnutom výroku je závislý výrok, ktorý žalobou nebol dotknutý: môže ísť o prípad, kedy je napríklad výrok o výživnom závislý na výroku o určení otcovstva, alebo o prípad, kedy je výrok o vyporiadaní podielového spoluvlastníctva závislý na výroku o zrušení podielového spoluvlastníctva,   
-	prípady, ak ide o také spoločné práva alebo povinnosti, že sa rozhodnutie musí vzťahovať na všetkých účastníkov, ktorí vystupujú na jednej strane, a kde platia úkony jedného z nich aj pre ostatných (§ 91 ods. 2): príkladom takéhoto nerozlučného spoločenstva účastníkov môže byť napríklad spoločenstvo matky a dieťaťa (zastúpeného kolíznym opatrovníkom) v spore o určenie otcovstva,
-	prípady, ak z právneho predpisu vyplýva určitý spôsob vyporiadania vzťahu medzi účastníkmi: v týchto prípadoch má pred rozsahom vymedzeným žalobcom prednosť kogentná právna úprava, ktorú nemôže žalobcovo vymedzenie rozsahu vylúčiť.

K § 235e
Ustanovenie navrhované predkladateľom upravuje formu a spôsob rozhodnutia           o žalobe na obnovu konania a o žalobe pre zmätočnosť.
Konanie o žalobe na obnovu je rozdelené do dvoch fáz: na konanie o povolení obnovy (iudicium rescindens) a na konanie pre povolenie obnovy konania (iudicium rescissorium). Obnova konania je uznesením (nejde totiž o rozhodnutie vo veci samej) buď povolená, alebo je žaloba na obnovu konania zamietnutá.
K ods. 2
V zmysle uvedeného odseku je žaloba pre zmätočnosť uznesením súdu buď zamietnutá alebo súd žalobou napadnuté rozhodnutie zruší. Aj tu je pre rozhodnutie súdu predpísaná forma uznesenia, pretože nejde o rozhodnutie vo veci samej. V závislosti na dôvode, ktorý viedol k zrušeniu rozhodnutia na základe žaloby pre zmätočnosť, je stanovený ďalší obsah rozhodnutia súdu o zrušení žalobou napadnutého rozhodnutia.
K ods. 3 a 4
Navrhované ustanovenie rieši spôsob rozhodnutia súdu v prípadoch súbehu žaloby na obnovu konania a žaloby pre zmätočnosť, alebo niektorej z týchto žalôb a dovolania. 

K § 235f
V navrhovanej úprave sa upravuje výnimka zo zásady, že konanie o žalobe na obnovu konania a o žalobe pre zmätočnosť je konaním s pojednávaním. Výnimočne súd pojednávanie nariaďovať nemusí, a to v tých prípadoch, keď žalobu na obnovu alebo žalobu pre zmätočnosť zamieta pre neprípustnosť, pre podanie neoprávnenou osobou alebo pre nedodržanie tzv. objektívnych dôvodov na podanie žaloby. 
A contrario je preto potrebné nariadiť pojednávanie pre prípad posúdenia, či bola pri podaní žaloby zachovaná tzv. subjektívna lehota, lebo tu sa predpokladá dokazovanie počiatku plynutia tejto lehoty.  

K § 235g
Žaloba na obnovu konania nemá suspenzívny účinok. Navrhované ustanovenie upravuje účinok rozhodnutia súdu, ktorým súd povolí obnovu konania. Týmto účinkom je odloženie vykonateľnosti napadnutého rozhodnutia. Odklad vykonateľnosti napadnutého rozhodnutia nastáva v tomto prípade bezprostredne ex lege, a to doručením uznesenia o povolení obnovy poslednému účastníkovi. 
Za podmienok stanovených ustanovením môže byť vykonateľnosť napadnutého rozhodnutia ešte pred rozhodnutím o žalobe na návrh alebo bez návrhu rozhodnutím súdu odložená. Vykonateľnosť je možné z povahy veci odložiť len u rozhodnutí, ktoré je možné vykonať teda ktoré sú spôsobilým exekučným titulom. 

K § 235h a § 235i 
V týchto paragrafoch je upravené konanie a rozhodovanie súdu po povolení obnovy konania (iudicium rescitorium) alebo potom, čo bolo na základe žaloby pre zmätočnosť napadnuté rozhodnutie zrušené. 
§ 235h
Odsek 1 dopadá na druhú fázu konania o obnove potom, čo prvá fáza tohto konania skončila povolením obnovy. Súd povoľuje obnovu konania uznesením. Potom, čo takéto uznesenie nadobudne právoplatnosť, vec bude  súd znovu prejednávať, pritom bude prihliadať na všetko, čo vyšlo najavo v pôvodnom konaní i pri prejednávaní žaloby na obnovu konania. V konaní po povolení obnovy súd buď uznesením návrh na zmenu napadnutého rozhodnutia zamietne alebo vydá nové rozhodnutie, ktoré potom nahradí pôvodné (tj. napadnuté) rozhodnutie.
V odseku 2 sa reaguje na zrušenie rozhodnutia na základe žaloby pre zmätočnosť a na ďalší postup súdu. Návrh zákona ustanovuje podmienku viazanosti právnym názorom, ktorý vysloví súd, ktorý napadnuté rozhodnutie zrušil, pre súd, ktorý toto rozhodnutie vydal.           V nadväznosti na dôvody prípustnosti žaloby pre zmätočnosť sa táto záväznosť právneho názoru obsiahnutého v zrušovacom rozhodnutí vzťahuje na vadu alebo vady, ktoré v konaní    o žalobe súd uznal. 
§ 235i
V § 235i odsekoch 1 a 2 sa upravuje otázka náhrady trov konania o žalobe na obnovu konania a o žalobe pre zmätočnosť. Odsek tretí upravuje režim možných dôsledkov nových rozhodnutí vydaných po obnovenom konaní alebo po zrušení pôvodného rozhodnutia na základe žaloby pre zmätočnosť. Explicitne je tu premietnutý princíp ochrany nadobudnutých práv tretích osôb. Nové rozhodnutie vydané po obnovenom konaní alebo po zrušení pôvodného rozhodnutia na základe žaloby pre zmätočnosť nemôže zasiahnuť do právnych pomerov tretích osôb. Ustanovenie bude mať významný praktický dopad hlavne v oblasti vlastníckych a spoluvlastníckych práv. Ak napríklad pôvodné rozhodnutie právoplatne určilo vlastníka nehnuteľnosti a tento vlastník už platne previedol nehnuteľnosť na inú osobu, nemôže byť táto tretia osoba ohrozená na svojich nadobudnutých právach neskorším rozhodnutím, ktoré bolo vydané po povolení obnovy a po obnovenom konaní alebo po konaní, ktoré nasledovalo po zrušení pôvodného rozhodnutia na základe žaloby pre zmätočnosť. 

K bodu 99 (§ 237)
Dovolacie dôvody obsiahnuté v § 237 sú podľa navrhovanej úpravy dôvodmi na podanie žaloby pre zmätočnosť podľa § 229 odseku 1. Tieto dôvody zostávajú aj naďalej dovolacími dôvodmi. Prenesené boli formou vnútorného odkazu do § 241 ods. 2 písm. a). 
Súbeh podania žaloby a dovolania rieši § 235 ods. 2. 

K bodu 100 (§ 238 ods. 3)
 Zákonom č. 341/2005 Z. z., ktorým sa mení a dopĺňa zákon č. 99/1963 Zb. Občiansky súdny poriadok v znení neskorších predpisov a o zmene a doplnení niektorých zákonov, došlo od 1. septembra 2005 z dôvodu zmien vykonaných v mechanizme apelačného systému           v § 238 ods. 3 k vypusteniu jedného z predpokladov prípustnosti dovolania proti potvrdzujúcemu rozsudku odvolacieho súdu. 
Pri súčasnej konštrukcii apelačného systému má tento predpoklad v právnej úprave  svoje opodstatnenie, preto je potrebné ho do zákona opätovne zaradiť. Doterajší dôvod prípustnosti dovolania pri potvrdzujúcemu rozsudku odvolacieho súdu je premietnutý              v písmene a). Predpokladom prípustnosti dovolania podľa navrhovaného § 238 ods. 1 písm. b) je fakt, že súd prvého stupňa po zrušení veci odvolacím súdom a jej vrátení na ďalšie konanie prvostupňovému súdu rozhodol novým rozsudkom inak než vo svojom prvšom rozsudku a že dôvodom odlišného nového rozsudku bola skutočnosť, že súd prvého stupňa bol viazaný právnym názorom súdu, ktorý jeho prvšie rozhodnutie zrušil a odvolací súd tento nový rozsudok súdu prvého stupňa potvrdil. Nový rozsudok súdu prvého stupňa je iný než jeho prvší rozsudok vtedy, ak práva a povinnosti účastníkov konania pri rozhodovaní o rovnakom nároku boli vymedzené inak než v jeho prvšom rozsudku. Za prvší rozsudok treba považovať predchádzajúci rozsudok súdu prvého stupňa, ktorý bol odvolacím súdom zrušený. Predpokladom prípustnosti dovolania podľa tohto ustanovenia je právny názor vyslovený v ktoromkoľvek z predchádzajúcich zrušujúcich rozhodnutí odvolacieho súdu (nielen v zrušovacom rozhodnutí odvolacieho súdu bezprostredne predchádzajúcom).
Právnym názorom súdu sa rozumie názor na právne posúdenie veci, teda názor na to, aký právny predpis má byť aplikovaný, prípadne aký právny predpis sa má vykladať (nie však napr. pokyn na odstránenie nedostatkov týkajúcich sa dokazovania).
I keď sú rozhodnutia súdov nižších stupňov obsahovo zhodné (rozhodnutie odvolacieho súdu je po obsahovej stránke rozhodnutím potvrdzujúcim), ide o tzv. „skrytú“ diformitu - súd prvého stupňa rozhodol vo veci podľa záväzného právneho názoru odvolacieho súdu vysloveného v zrušovacom uznesení. Podstata spomenutej diformity           v navrhovanom  § 238 ods. 1 písm. b) spočíva v tom, že po predchádzajúcom zrušení pôvodného (obsahovo iného) rozhodnutia vo veci samej bola autonómia súdu prvého stupňa pri vydaní nového meritórneho rozhodnutia tak potlačená, že pre neskoršie (iné) rozhodnutie nebol určujúci jeho pôvodný právny názor, ale právny názor, ktorý vo svojom zrušujúcom rozhodnutí vyslovil odvolací súd, takže súd prvého stupňa nemohol uplatniť svoje názory pri rozhodovaní vo veci samej. To viedlo k vydaniu iného rozhodnutia súdu prvého stupňa. 

K bodu 101 (§ 238 odsek 5)
	V aplikačnej praxi vznikali výkladové otázniky, či je prípustné dovolanie vo veciach, ak ide už len o príslušenstvo pohľadávky. Explicitne sa upravuje neprípustnosť dovolania ak ide už len o príslušenstvo pohľadávky. Za príslušenstvo sa považujú: úroky, úroky                    z omeškania, poplatok z omeškania, náklady spojené s uplatnením pohľadávky a teda aj priznané trovy konania. . Za príslušenstvo sa nepovažuje zmluvná pokuta. 

K bodu 102 (§ 239 ods. 1)
	Navrhované ustanovenie umožňuje dovolaciemu súdu rozhodovať vo veciach žalôb o obnovu konania a pre zmätočnosť.

K bodu 103 (§ 239 ods. 2 písm. d))
Platná právna úprava procesného postupu súdu v prípade, ak mu účastník konania predloží návrh, aby konanie prerušil a Súdnemu dvoru ES predložil prejudiciálnu otázku (článok 234 ods. 3 Zmluvy o ES v spojení s článkom 7 ods. 2 Ústavy SR a § 109 ods. 1 písm. c) OSP), alebo, aby Ústavnému súdu SR dal návrh na začatie konania o súlade právneho poriadku (čl. 130 ods. 1 písm. d) Ústavy SR v spojení s § 109 ods. 1 písm. b) OSP), neposkytuje účastníkovi účinný prostriedok nápravy pre prípad, že súd sa nerozhodne takto postupovať a tým zakladá protiprávny zásah do základného práva účastníka konania na zákonného sudcu. K tomu porov. Drgonec, J., Kerecman, P.: Rozhodovanie súdu o návrhu na predloženie prejudiciálnej otázky Súdnemu dvoru ES a o návrhu na predloženie návrhu Ústavnému súdu SR na začatie konania o súlade právneho poriadku, Justičná revue                 č. 8-9/2007. 
V tejto súvislosti sa explicitne ustanovuje v § 202 ods. 4, že uznesenie o prerušení konania sa nepovažuje za uznesenie o vedení konania /porov. § 202 ods. 3 písm. a)/ a teda je proti nemu prípustné odvolanie. V nadväznosti na to, sa umožňuje výslovne podať mimoriadny opravný prostriedok - dovolanie proti uzneseniu odvolacieho súdu, ktorým bolo potvrdené uznesenie súdu prvého stupňa, ak ide o uznesenie vo veci postúpenia návrhu Ústavnému súdu Slovenskej republiky na zaujatie stanoviska alebo Súdnemu dvoru Európskych spoločenstiev. 

K bodu 104 (§ 241 ods. 2 písm. a))
Zmena súvisí s vypustením § 237 a so zavedením nového druhu mimoriadneho opravného prostriedku - žaloby pre zmätočnosť a dôvodmi na jej podanie, ktoré sú uvedené     v § 229 ods. 2 písm. a) a b). Dovolacie dôvody obsiahnuté v § 237 sú podľa navrhovanej úpravy dôvodmi na podanie žaloby pre zmätočnosť podľa § 229 odseku 1. Tieto dôvody zostávajú aj naďalej dovolacími dôvodmi. Prenesené boli formou vnútorného odkazu do § 241 ods. 2 písm. a). 
Súbeh podania žaloby a dovolania rieši § 235 ods. 2. 

K bodu 105 (§ 241 ods. 3)
V súvislosti so zmenami v úprave úkonov súdu prvého stupňa a konania na odvolacom súde (najmä § 209 a § 211) vykonanými s účinnosťou od 1. júla 2007 zákonom č. 273/2007 Z. z., ktorým sa mení a dopĺňa zákon č. 99/1963 Zb. Občiansky súdny poriadok v znení neskorších predpisov a o zmene a doplnení niektorých zákonov, ktorými sa posilnila procesná ekonomika konania vrátane zásady hospodárnosti konania a zároveň prispeli k zrýchleniu civilného konania a k odstráneniu zbytočných prieťahov, sa navrhuje doplniť v § 241 odseku 3 vnútorný odkaz na obdobnú aplikáciu vybraných ustanovení - § 211 a § 213.
Platný vnútorný odkaz na § 209 smeruje k rozdeleniu úkonov medzi súd prvého stupňa a dovolací súd a to v závislosti od toho, či sa podanie nachádza na súde prvého stupňa, alebo už bolo predložené dovolaciemu súdu. 
Navrhovaný vnútorný odkaz na § 211 má zabrániť tomu, aby po predložení spisu dovolaciemu súdu - v prípade zistenia nedostatku pri predkladaní spisu zo strany prvostupňového súdu - bol spis kvôli takémuto nedostatku vracaný späť súd prvého stupňa. 
Ak bude dovolací súd toho názoru, že dovolanie nespĺňa zákonom predpísanú náležitosť, sám vyzve účastníka na doplnenie chýbajúcej náležitosti podľa vlastnej predstavy. Rovnako ako pri konaní na odvolacom súde, ide aj v tomto prípade o jeden z krokov, ktoré majú zabrániť presúvaniu spisu na súd nižšej súdnej inštancie bez toho, aby sa o právach účastníka vo veci samej rozhodlo. 
Ak bude dovolací súd toho názoru, že na vec sa vzťahuje ustanovenie, ktoré pri doterajšom rozhodovaní veci nebolo aplikované a je pre vybavenie veci rozhodujúce, vyzve účastníka konania, aby sa k možnej aplikácií takéhoto ustanovenia vyjadril. Sleduje sa tým predchádzanie prekvapivým rozhodnutiam v súvislosti so zmenou kasačného princípu na princíp revízny.

K bodu 106 (§  242 ods. 1)
V prvej vete sa premieta doterajšia zásada viazanosti dovolacieho súdu rozsahom dovolacieho návrhu, ktorá sa viaže na rozhodnutie odvolacieho súdu ako celok vrátane jeho jednotlivých výrokov. Dovolacie dôvody, na základe ktorých dovolací súd preskúma rozhodnutie odvolacieho súdu, určuje dovolateľ a to nielen označením dovolacieho dôvodu, ale aj tým, že uvedie, v čom spočíva nesprávnosť napadnutého rozhodnutia. Uplatneným dovolacím dôvodom je dovolací súd viazaný. 
Všeobecné pravidlo, podľa ktorého dovolací súd neprihliada na vady konania, je prelomené v druhej vete dvoma výnimkami. Prvá z nich reaguje na novoupravené vady zmätočnosti konania v § 229 ods. 1 /v platnej právnej úprave ide o dôvody zakotvené              v § 237), § 229 odseku 2 písmene a[v1] ) a b) a odseku 3, ktoré sú zároveň dovolacím dôvodom /porovnaj § 241 ods. 2 písm. a) návrhu zákona/. K týmto „zmätočným“ vadám konania dovolací súd prihliadne. 
Druhé prelomenie všeobecného pravidla dopadá na iné vady, za predpokladu, že tieto vady mali za následok nesprávne rozhodnutie vo veci.

K bodom 107 až 109 (§ 243b ods. 1, 3, 6 a 7)
Kasačný princíp: umožňuje účastníkom konania dožadovať sa preskúmania napadnutého rozhodnutia len po stránke právnej, nie však skutkovej. Opravný súd nemôže napadnuté rozhodnutie meniť. Ak zistí, že prvostupňové rozhodnutie je nesprávne, musí ho zrušiť a vrátiť súdu prvého stupňa na nové prejednanie a rozhodnutie. Účastníci nemôžu prednášať súdu vyššieho stupňa nové skutočnosti a navrhovať nové dôkazy. Napadnuté rozhodnutie  môže súd druhej inštancie len potvrdiť alebo zrušiť. 
Revízny princíp: oprávňuje účastníkov dožadovať sa preskúmania napadnutého rozhodnutia z hľadiska porušenia hmotnoprávnych i procesných predpisov v medziach uplatneného návrhu a z dôvodov v ňom tvrdených. Revízny súd môže napadnuté rozhodnutie nielen potvrdiť a zrušiť, do úvahy prichádza aj zmena rozhodnutia (napr. ak zistil, že bol správne zistený skutkový stav, ale bol nesprávne právne kvalifikovaný).
V platnom právnom poriadku je v dovolacom konaní upravený kasačný princíp. Najvyšší súd buď zamietne dovolanie alebo zruší rozhodnutie. Predkladateľ nevidí dôvod, aby skutkovo ustálenú vec nemohol ukončiť aj Najvyšší súd. V právnych veciach, v ktorých bolo konštatované porušenie práva na súdnu ochranu bez prieťahov boli konštatované prieťahy najmä v súvislosti s rozhodovaním rôznych súdnych inštancií. Ak sa po zrušení spis vracia na súd nižšieho stupňa, spravidla ide znovu o niekoľkomesačné až ročné konanie do konečného vybavenia veci. Dohovor nevyžaduje, aby sa spravodlivosť poskytla v 2 - 3 alebo viacerých súdnych inštanciách. Vyžaduje, aby o ochrane subjektívnych práv a osôb rozhodol súd            a v primeranej lehote. Iba v trestných veciach výslovne žiada, aby bolo prípustné odvolanie (článok II dodatkového protokolu č. 7 k Dohovoru). K definitívnemu ukončeniu veci môže prispieť vysokou mierou aj samotný dovolací súd. Návrh zákona pritom počíta s tým,  aby sa tak mohlo stať  iba v skutkovo ustálených veciach a po náležitom informovaní účastníkov konania o možnej aplikácii iného ustanovenia právneho predpisu. Teória ponúka na výber kasačný alebo revízny princíp a obidva princípy sú súladné so základným ľudským právom na súdnu ochranu. Je len na spoločnosti, ktorý princíp si vyberie a revízny princíp .... od kasačného princípu výrazne môže prispieť k zamedzeniu prieťahov vo veciach, ktoré posudzuje až dovolací súd. Navrhovaný revízny princíp v minulosti na Slovensku platil.
	Z histórie - zákonný článok I/1911: Ak je vec zrelá na rozhodnutie na základe skutkového stavu zisteného v rozsudku odvolacieho súdu alebo zistiteľného v dovolacom konaní, v zmysle §§ 534-537, dovolací súd vynesie rozsudok vo veci samej alebo pozbaví účinnosti rozsudok odvolacieho súdu a urobí miesto neho zodpovedajúce rozhodnutie. Pritom súd nie je viazaný žiadosťami strán. Ods. 2: Ak dovolací súd nemôže rozhodnúť v zmysle predchádzajúceho odseku, rozviaže vcelku alebo sčasti rozsudok a konanie odvolacieho súdu a upraví odvolací súd, aby ďalej konal a znova rozhodol (§ 543 ods. 1,2 zákonného článku  I/1911).

	Zo zahraničia: 
Nemecko „Zivil proces ornung“ z roku 1980 v znení vyhlásenom 5. decembra 2005, BGB, 2006 I s. 431; 2007 I s. 1781).
§ 561 - Ak z rozsudku odvolacieho súdu vyplýva porušenie práva, avšak rozhodnutie samo je z iných dôvodov správne, treba revíziu zamietnuť. 
§ 562 ods. 1 - V rozsahu, v ktorom sa revízia považuje za dôvodnú, treba napadnutý rozsudok zrušiť.
§ 563 ods. 3 - Revízny súd však rozhodne vo veci samej, ak bol rozsudok zrušený len v dôsledku porušenia práva pri použití zákona na zistený skutkový stav, pričom je rozhodnutie správne.

Chorvátsko (zákon o sporovom konaní) „Zakon o parničnom postupku“
Článok 394 - Ak zistí revízny súd, že existuje podstatné porušenie ustanovení sporového konania, pre ktoré sa môže podať revízia okrem porušení uvedených v odsekoch 2 a 3 tohto článku, revízny súd uznesením zruší vcelku alebo sčasti rozsudok druhostupňového a prvostupňového súdu alebo len druhostupňového súdu a vec vráti na nové prejednanie tomu istému alebo inému senátu prvostupňového alebo druhostupňového súdu, prípadne inému príslušnému súdu. 
Článok 395 - Ak revízny súd zistí, že hmotné právo bolo nesprávne použité, rozsudkom vyhovie revízii a zmení napadnutý rozsudok. Ak revízny súd zistí, že je v dôsledku nesprávneho použitia hmotného práva nedostatočne zistený skutkový stav a ak v dôsledku toho nemá podmienky na zmenu napadnutého rozsudku, uznesením vyhovie revízii, zruší vcelku alebo v časti rozsudok druhostupňového a prvostupňového súdu alebo len druhostupňového súdu a vec vráti na nové prejednanie tomu istému alebo inému senátu prvostupňového alebo druhostupňového súdu. 

Slovinsko (zákon o sporovom konaní - „Zakon o pravdnej postupku“, Úradný vestník republiky Slovinsko č. 26/1999 v znení neskorších predpisov)
Článok 379 - Ak zistí revízny súd závažné porušenie pravidiel sporového konania, z ktorých je prípustná revízia, revízny súd uznesením zrušení vcelku alebo v časti rozsudok súdu druhého stupňa alebo súdu prvého stupňa alebo len súdu druhého stupňa a vráti vec na nové prejednanie tomu istému alebo inému senátu prvého alebo druhého stupňa alebo inému príslušnému súdu. 
	Ak zistí, že hmotné právo bolo nesprávne použité, vyhovie revízny súd rozsudkom revízii a zmení napadnutý rozsudok. 

Rakúsko (Zivil proces ornung č. 113/1895 Rz v znení neskorších predpisov) 
§ 510 ods. 1- Revízny súd rozhoduje zásadne vo veci samej. 
§ 512 - Ak revízny súd zistí, že revízia bola podaná zlomyseľne alebo na predĺženie konania,  treba revidentovi uložiť trest za zlomyseľnosť. 
Odsek 6
	 Zavádza sa tiež možnosť autoremedúry v dovolacom konaní a týkať sa bude iba zastavení dovolacích konaní a odmietnutých dovolaní. Podmienkou je, aby účastník konania podal včas právny prostriedok nápravy, napr. ústavnú sťažnosť podľa článku 127 Ústavy ale aj podľa § 49 zákona č. 38/1993 Z. z. Národnej rady Slovenskej republiky  o organizácii Ústavného súdu Slovenskej republiky o konaní pred ním a o postavení jeho sudcov v znení neskorších predpisov.“.
Odsek 7
	Ide o fakultatívne ustanovenie, ktoré môže ušetriť prácu odvolaciemu súdu pre prípady rovnakých alebo obdobných vecí.  

K bodu 110 (§ 243f ods. 1 písm. a))
            V nadväznosti na vypustenie § 237 a jeho novonavrhované premietnutie v § 229 je potrebne vypustiť vnútorný odkaz na tento paragraf a nahradiť ho právne relevantnými ustanoveniami.

K bodu 111 (§ 243i)
            Legislatívno-technická úprava. Doplnenie vnútorného odkazu v zátvorke, nakoľko konanie na dovolacom súde je riešené v § 242 až 243d. 

K bodu 112 a 113 (§ 250l ods. 3 a § 250q)
	Zmena je reakciou na prípady, kedy počas azylového konania dochádza k neúmernému predlžovaniu extradičného konania z dôvodu prebiehajúceho azylového konania. Migračný úrad rozhoduje o žiadosti o udelenie azylu do 90 dní. Súdy rozhodujú o opravnom prostriedku proti rozhodnutiu Migračného úradu približne dva roky a viac.
	Ak ide o osobu, ktorá má byť vydaná na trestné stíhanie môže dôjsť k oddialeniu rozhodnutia vo veci samej. s cieľom oddialenia realizácie ich vydania a tým vyhnutia sa trestnému stíhaniu. Vyžiadané osoby podávaním opakovaných žiadostí  o udelenie azylu účelovo predlžujú vydávacie konanie s cieľom oddialenia realizácie ich vydania a tým vyhnutia sa trestnému stíhaniu. Podávanie opakovaných žiadostí o udelenie azylu v súvislosti s extradíciou na trestné stíhanie môže viesť k zmareniu samotného trestného konania premlčaním trestnej stíhateľnosti skutkov, pre ktoré má byť osoba vydaná.
	Z týchto dôvodov sa zakotvuje zákonná 90-dňová lehota na rozhodnutie súdu o opravnom prostriedku podanom voči rozhodnutiu Migračného úradu. 

K bodu 114 (§ 374 ods. 1)
	V nadväznosti na zmeny zakotvené v § 38 (postavenie notára v dedičskom konaní),         v § 45 ods. 7 (elektronická komunikácia s účastníkmi konania) a v § 172 ods. 9 (vzor rozkazu na plnenie) rešpektujúc ústavný príkaz obsiahnutý v článku 123 Ústavy Slovenskej republiky ako základného zákona štátu sa navrhuje doplniť zákonné splnomocňovacie ustanovenie na vydanie spravovacieho poriadku. 

Článok II. (Občiansky zákonník)

K bodu 1 (K § 149 ods. 5) 
	Cieľom navrhovanej právnej úpravy je určiť pravidlá vyporiadania BSM bývalých manželov, v prípadoch, že sa dodatočne objaví majetok, ktorý nebol predmetom vyporiadnia či už dohodou alebo rozhodnutím súdu. Na takýto majetok sa bude vzťahovať obdobne zásada vyporiadania BSM v zmysle domnienky zakotvenej v § 149 ods. 4 súvisiacej s uplynutím doby troch rokov od zániku BSM. Nepochybne sa tým zjednoduší aj rozhodovanie súdov o dodatočne objavenom majetku. 

K bodu 2 (§ 437a)
Cieľom navrhovanej právnej úpravy je posilniť právnu istotu pri prevode nehnuteľnosti a vytvoriť 100 % mechanizmus náhrady ujmy osobám vo vypočítaných prípadoch. Podľa platnej právnej úpravy takýmto osobám zodpovedá podvodník. Problém je však s vedením trestného stíhania, pretože ide  o rafinované, dobre pripravované scenáre pri podvodoch pri prevode nehnuteľností, najmä bytov a rodinných domov. 
V súčasnosti postačí k prevodu nehnuteľnosti fakt, že podpisy prevodcu sú overené na matrike alebo u notára. Notár pritom spravidla nevykonáva overenie, ale iba jeho administratívna sila. Rovnako na matrike overuje podpisy administratívna sila poverená osvedčovaním listín a podpisov. Je ťažké, aby tieto administratívne sily odhalili, či ide o skutočného prevodcu. Právna bdelosť notára a advokáta ako právnických profesií sa nedá porovnávať s bdelosťou osoby-laika, ktorý v dobrej viere má záujem o nadobudnutie nehnuteľnosti a vôbec častokrát netuší, že ide o rôzne podvodné scenáre. Ak dôjde                    k podvodnému prevodu nehnuteľnosti, spravidla ide o vysokú škodu, najmä pri prevodoch bytov, či domov a pre bežného občana, ktorý je častokrát odkázaný na úver či pôžičku, takýto podvodný predaj má dopad na celý život. Ak sa aj podarí zistiť osobu, ktorá konala podvodne, vymoženie náhrady škody je  spravidla nemožné pre tzv. účelovú nemajetnosť. Navrhuje sa preto právna úprava, podľa ktorej bude mať poškodená osoba garantovanú náhradu ujmy u osoby, ktorá zmluvu vyhotovila, teda u notára alebo advokáta. 
Predkladateľ návrhu zákona považuje za samozrejmé, že notár alebo advokát vynaloží všetko úsilie na vytvorenie mechanizmov, ktoré by podvodné prevody odstránili. Cieľom navrhovanej právnej úpravy nie je privodiť zúženie miest na vyhotovovanie zmlúv. Notársky úrad a advokátska kancelária sa stanú najdôveryhodnejším miestom na bezpečné uzatváranie zmlúv o prevode nehnuteľností. Ak by aj došlo k podvodnému prevodu, nielen podvodník bude zodpovedný za vzniknutú škodu, ale aj notár a advokát, ktorý zmluvu vyhotovil. Keďže nie je možné nútiť notárov a advokátov do bezbrehej zodpovednosti, predkladateľ navrhuje možnosť odmietnutia vyhotovenia zmluvy. Ak vyhotovenie zmluvy odmietnu viacerí notári, či advokáti, pre záujemcu o kúpu nehnuteľností by  malo byť dostatočne vážnym mementom, či má navrhovanú zmluvu uzavrieť. Ak sa osoba rozhodne uzavrieť zmluvu mimo notára, advokáta, musí tiež počítať aj so zložitejším stavom prípadného uplatňovania svojho práva na náhradu škody a je teda len na slobodnom rozhodnutí osoby, či postúpi vyššie riziko v zmysle zásady „bdelým patrí právo“ (vigilantibus iura scripta sunt). V Európe možno vysledovať oprávnenie notárov na vyhotovovanie zmlúv -  v Poľsku, Taliansku, Španielsku. Vo vzťahu k prevodom nehnuteľností majú dobré výsledky a dochádza tým k mimoriadnemu posilneniu postavenia dobromyseľného nadobúdateľa. 
Zvlášť znepokojujúce sú v našej spoločnosti prevody na falošný občiansky preukaz, opakované prevody tej istej nehnuteľnosti viacerými záujemcami aj v jeden deň. Znepokojujú aj signály o „gangoch s podvodnými prevodmi nehnuteľností“, ktoré vysledujú osamelé osoby a ktoré tesne pred úmrtím prevedú byt alebo aj dom. 
Pre predkladateľa je neprijateľné, aby notári a advokáti vyhotovovali zmluvy bez objektívnej zodpovednosti. 
Ad a/ ak došlo k zneužitiu totožnosti osoby oprávnenej vykonať prevod nehnuteľností.
Bude to platiť aj pre zneužitie totožnosti pri vyhotovovaní plnomocenstva na uzavretie zmluvy a pre prípad vzniku škôd pri zneužití totožnosti osoby nadobúdateľa. Notár a advokát budú oprávnení k nahliadnutiu do zoznamu stratených a odcudzených dokladov totožnosti. Stále viac naberajú na význame biometrické údaje, aj tie môžu výrazne eliminovať zneužívanie totožnosti. 
Ad b/ zmluva nebola spísaná v predpísanej forme. 
Zmluvy o prevodoch nehnuteľností musia mať písomnú formu (§ 46 ods. 1 Občianskeho zákonníka). Nedodržanie písomnej formy je aj dnes spojené s absolútnou neplatnosťou zmluvy (§ 39, § 40. ods. 1 Občianskeho zákonníka).
Ad c) Ak zmluvné prejavy účastníkov neboli dostatočne určité a zrozumiteľné.
Predkladateľ považuje za samozrejmé že notár a advokát vyhotovia zmluvu v predpísanej forme, dostatočne určitú a zrozumiteľnú. Ak by predsa len došlo k súdnemu konaniu o neplatnosť právneho úkonu notár alebo advokát majú možnosť intervenovať v súdnom konaní a zúčastniť sa konania ako vedľajší účastník (§ 93 Občianskeho súdneho poriadku). 
Ad d) Ak zmluvná voľnosť účastníkov bola podľa údajov v katastri alebo podľa údajov v Notárskom centrálnom registri obmedzená.
Pôjde najmä o zákazové poznámky najčastejšie s vyznačením predbežného opatrenia o uložení dočasného zákazu nakladať (ius disponendi) s nehnuteľnosťou. Zákaz prevádzať nehnuteľnosť môže súvisieť napr. s oznámením začatia výkonu záložného práva (§ 151l ods. 2 Občianskeho zákonníka) a oznamuje sa aj v registri záložných práv (§ 151l Občianskeho zákonníka). Od 1. januára 2008 pri zabezpečovacom prevode práva je výslovný zákaz prevodu predmetu zabezpečenia na iné osoby a tento zákaz bude aj zaznamenaný zákazovou poznámkou v katastri. Zodpovednosti by sa nebolo možné zbaviť ani v prípade, ak by zmluvu podpísala osoba obmedzená v spôsobilosti na právne úkony (§ 38 ods. 1 Občianskeho zákonníka).
Súd bude mať možnosť oznámiť údaj o osobách obmedzených a pozbavených spôsobilosti na právne úkony v Notárskom centrálnom registri. Ak by osoby pozbavené spôsobilosti na právne úkony, alebo obmedzené  v spôsobilosti na právne úkony, neboli uvedené v Notárskom centrálnom registri, tak zodpovednosť by prichádzala do úvahy iba podľa odseku 1. 
Ad e) Ak prevodca k tej istej nehnuteľnosti uzavrel viacej zmlúv.
Odstráni sa neistota a stres z obavy o ujmu pre prípad opakovaného predaja viacerým osobám. Zabrániť takýmto podvodom napomôže aj plomba na základe splnomocneného oznámenia či už notára alebo advokáta, že idú vyhotoviť zmluvu o prevode nehnuteľnosti.
Zodpovednosť advokáta a notára bude platiť aj mimo vypočítaných prípadov a zodpovednosti sa budú môcť zbaviť iba ak preukážu, že škode nemohli zabrániť ani pri vynaložení všetkého úsilia, ktoré možno požadovať. Predkladateľ poznamenáva, že zodpovednosť podľa odseku 1 bude prichádzať do úvahy napr. vtedy, ak by mal notár alebo advokát vedomosť o prebiehajúcom súdnom konaní, ktorého cieľom je poprieť vlastnícke právo prevodcu a napriek tomu by zmluvu vyhotovili a právoplatným súdnym rozhodnutím sa nakoniec ukázalo, že prevodca nebol skutočným vlastníkom.
Predkladateľ v záujme ochrany notárov a advokátov bude podporovať všetky mechanizmy smerujúce k včasnému odhaleniu podvádzajúcich osôb pri prevodoch nehnuteľností. 
Ak má byť upravená zodpovednosť notára a advokáta celým jeho majetkom, musia sa im zo strany štátu vytvoriť aj náležité podmienky. Orgány verejnej moci budú povinné im oznámiť skutočnosti relevantné pre bezchybné uzavretie zmluvy. Bude tiež potrebné operatívne prepojenie s katastrom. 
Navrhuje sa dlhšia legisvakančná doba a predkladateľ bude podporovať všetky mechanizmy, ktorými by sa posilnila ochrana notárov a advokátov, najmä pokiaľ ide o povinné zmluvné poistenie, elektronické prepojenie na kataster, elektronické prepojenie s Ministerstvom vnútra SR, biometrické údaje atď. 

Článok III. (Obchodný zákonník)

K bodu 1 (§ 369 ods. 1)
Platná právna úprava úrokov z omeškania bola nevyhnutnosťou transpozície smernice Európskeho parlamentu a rady 2000/35/ES z 29. 6. 2000 o boji proti oneskoreným platbám v obchodných transakciách do slovenského právneho poriadku. Stalo sa tak zákonom č. 530/2003 Z.z. o obchodnom registri a o zmene a doplnení niektorých zákonov s účinnosťou od 1. 2. 2004. Aplikačná prax potvrdzuje, že v súvislosti s prijatou právnou úpravou sú vyvolávané nezanedbateľné komplikácie  v súdnom konaní. Zvýšila sa prácnosť spracovania petitu žaloby vzhľadom na nutnosť zohľadnenia všetkých zmien výšky úrokov z omeškania za obdobie od vzniku omeškania. Pri dlhšie trvajúcom omeškaní dochádza aj k neprehľadnosti petitu spracovávaného na mnoho riadkov. Prácnosť narastá v prípade, keď ide o viacej žalovaných plnení s odlišnou dobou splatnosti alebo ak došlo už k čiastočnému plneniu, či plneniu v splátkach a tiež keď plnenie sa má započítať najprv na úrok z omeškania a až potom na istinu. Vyčíslovaním úroku  sa prácnosť len znásobuje. Ak súdne konanie trvá dlhšie než do konca kalendárneho polroka, v ktorom došlo k podaniu žaloby a medzitým dôjde k zmene úrokovej sadzby, je potrebné meniť aj petit. 
	Problém je možné demonštrovať na nasledovnom prípade a to pritom ide o zaplatenie len jedného plnenia (jednej faktúry): 
-navrhovaný výrok by  mohol pri uplatňovaní sumy 10 000,- Sk  na základe žaloby podanej 30. 9. 2006 so zákonným úrokom od 15. 2. 2004 do dňa rozhodnutia znieť: „Žalovaný je povinný zaplatiť žalobcovi do 3 dní od právoplatnosti rozsudku 10 000,- Sk s ročným úrokom z omeškania zo sumy 10 000,- Sk vo výške 16 % od 15. 2. 2004 do 30. 6. 2004 vo výške 14,5 % za obdobie od 1. 7. 2004 do 31. 12. 2004, vo výške 14 % za obdobie od 1. 1. 2005 do 30. 6. 2005, vo výške 13 % za obdobie od 1. 7. 2005 do 30. 6. 2006 a vo výške 13,5 % za obdobie od 1. 7. 2006 do rozhodnutia súdu“.
Právna  úprava a to vrátane tej, ktorej cieľom je transponovať príslušnú smernicu EÚ, nesmie nadmerne komplikovať postup účastníkov konania a postup súdu, musí byť zrozumiteľná a jej aplikácia súdmi musí byť v záujme právnej istoty jednoznačná a stabilná.
Z tohto dôvodu sa navrhuje zjednotenie právnej úpravy týkajúcej sa výšky úrokov z omeškania v občianskoprávnych vzťahoch a v obchodno-právnych vzťahoch s tým rozdielom, že v obchodno-právnych vzťahoch bude favorizovaná dohoda o výške úrokov. Ak by dlžníkom bol spotrebiteľ, ktorý dohodol obchodné právo (§ 262 ods. 1 Obchodného zákonníka), výška úrokov z omeškania bude čerpať svoj základ obligatórne v občianskoprávnej úprave. 
Výhody navrhovanej právnej úpravy:
o	zjednotenie právnej úpravy týkajúcej sa výšky úrokov z omeškania v občianskoprávnych a v obchodno-právnych vzťahoch,
o	tak účastníci konania (spravidla veritelia žalobcovia) v žalobách, ako aj súdy vo výrokoch svojich rozhodnutí nebudú musieť „kúskovať“ obdobie omeškania presahujúce polrok podľa vývoja základnej úrokovej sadzby NBS. Tým, že sa využije pre veriteľov priaznivejšia právna úprava (10+ základná úroková sadzba oproti smernici 7+základná úroková sadzba), bude spravidla umožnené využiť základnú úrokovú sadzbu platnú odo dňa omeškania na celé obdobie omeškania.
Smernica predpisuje len výsledok, ktorý má byť dosiahnutý, zatiaľčo metódy a formy dosiahnutia tohto cieľa zostávajú na vôli štátov.
o	  úprava výšky úrokov z omeškania vo vykonávacom predpise umožní flexibilným spôsobom zareagovať v budúcnosti zmenou právnej úpravy v menej náročnejšom legislatívnom procese. 
Článok 3 odsek 1 písmeno d) smernice 2000/35/ES z 29. 6. 2000 o boji proti oneskoreným platbám v obchodných transakciách: „výška úroku z omeškania (zákonná sadzba), ktorú je dlžník povinný zaplatiť, sa rovná hodnote úrokovej sadzby uplatňovanej Európskou centrálnou bankou na jej poslednú hlavnú refinancujúcu operáciu vykonanú pred 1. kalendárnym dňom príslušného polroka (referenčná sadzba) zvýšenej minimálne o 7 percentuálnych bodov (marža), pokiaľ nie je v zmluve určené inak. Pre členský štát, ktorý sa nezúčastňuje tretej etapy hospodárskej a menovej únie, je vyššie uvedená referenčná sadzba zhodná so sadzbou stanovenou jeho národnou centrálnou bankou. V oboch prípadoch sa referenčná sadzba platná v prvý kalendárny deň príslušného polroka použije počas nasledujúcich 6 mesiacov“.
Smernica sa vzťahuje na všetky platby uskutočnené ako odplata za obchodné transakcie
Obchodné transakcie smernica definuje ako transakcie medzi podnikmi alebo medzi podnikmi a orgánmi verejnej správy, ktoré vedú k dodávke tovaru alebo k poskytnutiu služieb za odplatu. 
Postavenie spotrebiteľa nemôže byť rozdielne s ohľadom na režim zákona, ktorý zvolí spravidla dodávateľ (podnikateľ) v typovej zmluve. Výška úrokov z omeškania je podľa predpisov občianskeho práva výškou kogentnou, pričom všeobecne sa uznáva, že najvyššiu výšku úrokov z omeškania nie je možné prekročiť. Z dôvodu zabezpečenia cieľa vysokej úrovne ochrany spotrebiteľov (porovnaj napr. čl. 153 zmluvy o založení ES) je vhodné ustanoviť maximálnu výšku úrokov z omeškania, a to odlišne práve pre prípady spotrebiteľských zmlúv zvažujúc aj ustanovenia smernice 93/13/ES o neprimeraných podmienkach v spotrebiteľských zmluvách, ale aj ustanovenia smernice 2000/35/ES o omeškaných platbách v obchodných transakciách. Neprimeraná výška úroku z omeškania, či inej sankcie spojenej s nesplnením záväzku spotrebiteľom môže byť taktiež považovaná za neprimeranú podmienku v spotrebiteľskej zmluve a teda za podmienku absolútne neplatnú (porovnaj prílohu smernicu 93/13ES).
V praxi boli zaznamenané dohodnuté úroky enormne vysoké aj vo vzťahu k spotrebiteľom napríklad 0,5 % na deň, čo predstavuje 182,5 % ročne. Tu je preto potrebné stanoviť rovnaký princíp ako pri úprave Občianskeho zákonníka. 
Navrhovaná zmena Nariadenia vlády SR č. 87/1995 Z. z. v praxi vyrieši najpálčivejší problém a tým je zisťovanie výšky úrokov pri obchodných sporoch. Doterajšia dikcia § 369 Obchodného zákonníka bola v tomto nejasná a spôsobovala obchodným sudcom problémy pri praktickom výpočte výšky úroku z omeškania. Pri zmene ustanovenia sa predkladateľ chcel vysporiadať aj s odlišným znením a počítaním sankcií z omeškania podľa Občianskeho a Obchodného zákonníka. Preto sa tento inštitút zjednocuje pre spory vyplývajúce z obchodného aj civilného kódexu a na novo bude upravený v nariadení vlády. Zmena sa vysporiadala aj  s európskou legislatívou, ktorá upravuje omeškania v obchodných transakciách a to konkrétne Smernica 2000/35/ES.   
Čl. 3 Smernice definuje úroky z omeškania nasledovne: „výška úroku z omeškania (zákonná sadzba), ktorú je dlžník povinný zaplatiť, sa rovnala hodnote úrokovej sadzby uplatňovanej Európskou centrálnou bankou na jej poslednú hlavnú refinancujúcu operáciu vykonanú pred prvým kalendárnym dňom príslušného polroka (referenčná sadzba) zvýšenej minimálne o sedem percentuálnych bodov (marža), pokiaľ nie je v zmluve určené inak. Pre členský štát, ktorý sa nezúčastňuje tretej etapy hospodárskej a menovej únie, je vyššie uvedená referenčná sadzba zhodná so sadzbou stanovenou jeho národnou centrálnou bankou. V oboch prípadoch sa referenčná sadzba platná v prvý kalendárny deň príslušného polroka použije počas nasledujúcich šiestich mesiacov.“
Návrh je teda benevolentnejší a umožňuje dohodnúť si v rámci zmluvného vzťahu ipodnikateľ-podnikateľ i viac, ako to stanovuje smernica. Takáto úprave je však so spomenutou európskou legislatívou v súlade, nakoľko takýto postup predpokladá Čl. 6 Smernice: „Členské štáty môžu zachovať alebo uviesť do účinnosti ustanovenia, ktoré sú pre veriteľov výhodnejšie ako ustanovenia potrebné na dosiahnutie súladu s touto smernicou.“
Ak sa dostane do zmluvného vzťahu s podnikateľským subjektom spotrebiteľ, bude limitácia úrokov z omeškania, pevná a jej výška určená predpismi občianskeho práva (Nariadenie vlády č. 87/1995 Z. z).
Od navrhovanej zmeny si predkladateľ sľubuje hlavne zjednodušenie práce sudcov pri výpočtoch úrokov z omeškania, kde už nebudú musieť každý polrok aplikovať inú sadzu NBS, čo pri viacerých pohľadávkach s rôznou dobou splatnosti, spôsobuje predlžovanie súdneho konania na úkor účastníka. 

K článku IV (Exekučný poriadok)

	Predkladateľ navrhuje rozšíriť doterajšie druhy exekučných titulov aj o výzvu na zaplatenie ceny za dodávku diela (tovaru) alebo poskytnutie služby - tzv. faktúru. Jedným        z predpokladov na vykonanie exekúcie na podklade faktúry bude špecifické postavenie veriteľa a dlžníka a limitovanie výšky dlhu, ktorý je predmetom faktúry. 
Obdobný model - avšak bez ďalšieho obmedzenia resp. limitovania výšky dlhu - možno vysledovať napríklad vo Švajčiarsku. Keďže v našom právnom poriadku ide o nóvum, predkladateľ navrhuje zakotviť právne limity (podmienky), na základe ktorých možno takto vykonať exekúciu. Ide o jeden z krokov, ktoré vedú k odbremeneniu súdov a zároveň oprávnený má možnosť domôcť sa plnenia fakturovanej povinnosti v kratšom časovom horizonte. Oprávnenému sa pritom aj naďalej ponecháva právo domáhať sa plnenia na súde     (§ 41 ods. 3 in fine). Je teda len na prejave vôle oprávneného, ktorý z dispozičných úkonov, ktoré mu poskytne právna úprava, využije. 

K bodu 1 (§ 41 ods. 2 písm. j))
	Doplnenie faktúry do skupiny exekučných titulov nie je bezbrehé. Dlžník a veriteľ musia mať postavenie osôb oprávnených na podnikanie alebo postavenie právnických osôb. Predmetom faktúry ako exekučného titulu môže byť výlučne plnenie dlhu vo výške neprevyšujúcej ku dňu začatia exekučného konania sumu 100 000 Sk vrátane príslušenstva (porov. § 121 ods. 3 OZ).

K bodu 2 (§ 41 ods. 3 až 5)
	S cieľom zabrániť podvodným scenárom v praxi, oprávnený bude musieť oprieť svoj návrh na vykonanie exekúcie na podklade faktúry  o účtovný doklad o prevzatí diela alebo služby. Skôr, ako sa oprávnený obráti na súdneho exekútora, musí vyčerpať resp. dať povinnému „poslednú“ šancu na dobrovoľné splnenie dlhu. Faktúra musí byť pred začatím exekučného konania doručená povinnému do vlastných rúk, pričom náhradné doručenie je vylúčené. Závažnosť právnych následkov si vyžaduje vylúčenie náhradného doručenia.
Obligatórnou náležitosťou výzvy na „dobrovoľné“ zaplatenie ceny bude upozornenie, že po uplynutí lehoty na zaplatenie fakturovanej ceny sa môže oprávnený obrátiť priamo na súdneho exekútora s návrhom na vykonanie exekúcie na podklade faktúry. 
Zásada ochrany a obrany povinného ovládajúca exekučné konanie je rešpektovaná v požiadavke, že od povinného bude možné vymáhať týmto spôsobom pohľadávky súčasne najviac na podklade troch faktúr ako exekučných titulov. 
Súdny exekútor je povinný preskúmať, či tieto zákonné predpoklady, ktoré musia predchádzať začatiu exekučného konania na podklade faktúry, boli splnené. Ak by túto povinnosť nesplnil, súd mu uloží pokutu až do výšky pohľadávky vymáhanej na podklade faktúry. Výnimočné prelomenie na uplatnenie tejto sankcie voči exekútorovi predstavuje fakt, že súdny exekútor o nesplnení niektorej podmienky nemohol vedieť. 

K bodu 3 (§ 50)
	Zámerom tejto zmeny je zabrániť zbytočným a neodôvodneným obštrukciám zo strany povinného. Zákonné podmienky, ktorými je vykonanie exekúcie na podklade faktúry obmedzené, sú jednoznačne definované v § 41 ods. 2 písm. j) a odsekoch 3 až 5. Práve v nich sa prejavujú právne limity zabraňujúce zneužitiu tohto novo navrhovaného inštitútu. 
	Právo povinného požiadať o odklad exekúcie z dôvodu podľa § 56 ods. 4 je zachované. 

K bodu 4 (§ 56 ods. 4)
	Navrhované ustanovenie rieši súbeh faktúry ako exekučného titulu a podanej určovacej žaloby na súd zo strany povinného. V takom prípade sa exekúcia až do právoplatného skončenia súdneho konania odkladá.  Po skončení súdneho konania o určenie, že vymáhaná pohľadávka nie je alebo nie je sčasti, súdny exekútor bude pokračovať v exekúcií len v rozsahu, v akom súd návrhu nevyhovel. 

K bodu 5 (63 ods. 3)
	Ide o ďalší právny limit vo vzťahu k spôsobom vykonania exekúcie. Exekúciu na podklade faktúry nebude možné vykonať prikázaním pohľadávky z účtu v banke. Exekútor zablokuje iný majetok a tým sa aj zefektívni vymožiteľnosť práva na rozdiel od súčasného stavu, keď nie zriedka po spravidla niekoľkomesačnom až niekoľkoročnom základnom konaní sa zisťuje nemajetnosť povinného a k vymoženiu vôbec nedôjde. 

K článku V (Zákon o súdnych poplatkoch)

K bodu 1 (§ 7 ods. 12)
Súdy nejednotne pristupujú k vyberaniu súdneho poplatku zo zmluvnej pokuty najmä v prípadoch jej uplatňovania v percentuálnom vyjadrení z určitej sumy od určitého dňa do zaplatenia (kedy sa zdanlivo približuje k vymedzeniu príslušenstva pohľadávky - úrokom z omeškania). Zmluvná pokuta nie je príslušenstvom pohľadávky (§ 121 ods. 3 Občianskeho zákonníka a contrario) a svojou povahou je samostatným nárokom (paušalizovaná náhrada škody). Pre vyberanie súdneho poplatku zo zmluvnej pokuty potom platí nevyhnutne režim § 7 ods. 5 zákona o súdnych poplatkoch, čo však súdy nie vždy reflektujú a v praxi vyberajú súdne poplatky z uplatnenej zmluvnej pokuty rôzne – nejednotne (napr. nevyberajú, vyberajú z neurčitku, vyberajú zo sumy do dňa podania žaloby). Pre odstránenie interpretačných problémov je potrebné vyberanie súdneho poplatku zo zmluvnej pokuty pozitívne vymedziť v zákone. 

K bodu 2 (§ 10 ods. 6)
            Úprava je reakciou na nejednotný postup aplikačnej praxe v prípade, že v odvolacej lehote, ktorá plynie na odvolanie proti uzneseniu o zastavení konania pre nezaplatenie súdneho poplatku zo žaloby, je namiesto zaplatenia poplatku podaná žiadosť o oslobodenie od súdnych poplatkov. Nejasnou sa stala otázka, či má súd zrušiť takéto uznesenie. 
Zmyslom a účelom (ratio legis) zmeny vykonanej zákonom č. 273/2007 Z. z., ktorým sa mení a dopĺňa zákon č. 99/1963 Zb. Občiansky súdny poriadok v znení neskorších predpisov a o zmene a doplnení niektorých zákonov v ustanovení § 211 in fine OSP bolo dosiahnuť, aby sa spis zbytočne nepredkladal na súd prvého stupňa, ak už prebieha odvolacie konanie vo veci samej. O takýto prípad však nejde v danom prípade, pretože ide len o odvolanie proti uzneseniu o zastavení konania pre nezaplatenie súdneho poplatku. Odvolací súd preto spravidla vráti spis súdu prvého stupňa v takomto prípade na rozhodnutie podľa § 138 OSP. Stále však má zachovanú možnosť aj odvolací súd rozhodnúť o návrhu na oslobodenie od súdnych poplatkoch a  aj len pri čiastočnom  oslobodení od súdnych poplatkov zrušiť uznesenie o zastavení konania pre nezaplatenie súdneho poplatku a to postupom podľa § 221 ods. 1 písm. i) OSP, pretože dôvody, na základe ktorých bolo vydané, zanikli.
Argumenty o potrebe dvojinštančného rozhodovania právne neobstoja. Ústavný súd nikdy nejudikoval, že zásada dvojinštatnčosti ako taká je súčasťou práva na spravodlivý proces (porovnaj důvodová správa k zákonu č. 59/2005 Sb.). Dohovor na rozdiel od trestných vecí v civilných veciach nevyžaduje ani vo veci samej odvolací proces. O to viac niet dôvod, aby o tak nenáročných procesných veciach ako je rozhodovanie o súdnom poplatku, alebo o oslobodení od súdnych poplatkov nemohla rozhodnúť aj len jedna súdna inštancia. Dôležité je, aby takéto procesné rozhodnutie zapadlo do celkového rámca poskytnutia práva na súdnu ochranu v primeranej lehote (čl. 6 Dohovoru). 
Odmietnutie odvolania pre nedostatok náležitostí podľa § 205 ods. 2 nie je náležité, pretože § 205 ods. 2 sa týka iba uznesenia vo veci samej. 
Vzhľadom na vyššie zmienenú vzniknutú otázku predkladateľ dopĺňa do zákona o súdnych poplatkoch explicitnú odpoveď na jej riešenie. Bez ohľadu na to, či sa odvolanie proti uzneseniu o zastavení konania pre nezaplatenie súdneho poplatku podá, ak je namiesto zaplatenia súdneho poplatku v odvolacej lehote podaná žiadosť o oslobodenie od súdneho poplatku, priznaním aj čiastočného oslobodenia, súd rovnako zruší uznesenie o zastavení konania.
            Ak je okrem odvolania proti uzneseniu o zastavení súdneho konania podaná aj žiadosť podľa § 138 OSP, súd prvého stupňa rozhodne o tejto žiadosti z dôvodu hospodárnosti a súladu s článkom 6 Dohovoru, pretože súd prvého stupňa zrušuje uznesenie o zastavení konania pre nezaplatenie súdneho poplatku (§ 10 ods. 3 ZSP). Prvostupňový súd  nepotrebuje pre prípadné zrušenie uznesenia predkladať spis odvolaciemu súdu a takýto postup by bol naviac v rozpore s ustanovením § 209 ods. 2 OSP:„Ak odvolanie smeruje proti uzneseniu, ktorým súd prvého stupňa nerozhodol vo veci samej, vec sa predloží odvolaciemu súdu pred rozhodnutím, ktorým sa konanie končí, len ak by bez rozhodnutia o odvolaní súd prvého stupňa nemohol pokračovať v konaní.“

K bodom 3 až 6 (položky)
             Predkladateľ navrhuje upustiť od doterajšieho mechanizmu diferenciácie sadzieb sadzieb súdnych poplatkov z návrhu na začatie konania v závislosti od toho, či ide o civilné veci alebo obchodné veci. Z tohto dôvodu sa zakotvuje jedna všeobecná položka subsumujúca aj civilné veci aj obchodné veci. Z doterajších spoločných poznámok sa stávajú „len“ poznámky k položke 1. 
            Napriek tomu, že zákonom č. 273/2007 Z. z., ktorým sa mení a dopĺňa zákon č. 99/1963 Zb. Občiansky súdny poriadok v znení neskorších predpisov a o zmene a doplnení niektorých zákonov, boli od 1. júla 2007 vyprecizované Spoločné poznámky k položkám 1 a 2 predkladateľovi boli avizované ďalšie interpretačné a aplikačné nejasnosti, ktorých riešenie bolo potrebné explicitne zakotviť. 

K článku VI (Notársky poriadok)
K bodu 1 (§ 36 ods. 1) 
	Zmena súvisí so zmenou v § 437a Občianskeho zákonníka (porov. článok 2).
Keďže nie je možné nútiť  notárov a advokátov do bezbrehej zodpovednosti, predkladateľ navrhuje možnosť odmietnutia vyhotovenia zmluvy. Ak vyhotovenie zmluvy odmietnu viacerí notári, či advokáti, pre záujemcu o kúpu nehnuteľností by  malo byť dostatočne vážnym mementom, či má navrhovanú zmluvu uzavrieť. Ak sa osoba rozhodne uzavrieť zmluvu mimo notára, advokáta, musí tiež počítať aj so zložitejším stavom prípadného uplatňovania svojho práva na náhradu škody a je teda len na slobodnom rozhodnutí osoby, či postúpi vyššie riziko v zmysle zásady „bdelým patrí právo“ (vigilantibus iura scripta sunt). V Európe možno vysledovať oprávnenie notárov na vyhotovovanie zmlúv -  v Poľsku, Taliansku, Španielsku. Vo vzťahu k prevodom nehnuteľností majú dobré výsledky a dochádza tým k mimoriadnemu posilneniu postavenia dobromyseľného nadobúdateľa. 

K bodu 2 (§ 73l)
Zavádza sa nový druh notárskeho centrálneho registra – register osôb pozbavených alebo obmedzených v spôsobilosti na právne úkony, ktorý budú tvoriť súdom zaslané právoplatné rozhodnutia o pozbavení alebo obmedzení osôb na právne úkony. 

K článku VII (Zákon o katastri nehnuteľností)
K bodu 1 (§ 34 ods. 2)
Zmena súvisí so zmenou navrhovanou v § 159 ods. 1 v článku 1. Navrhovaná právna úprava je súčasťou nového ochranného mechanizmu proti účelovým opakovaným prevodom nehnuteľností v snahe komplikovať súdny proces a faktické odovzdanie nehnuteľnosti.
Práva nadobúdateľa nijako nie sú dotknuté, pretože môže intervenovať v súdnom konaní, či už ako hlavný alebo vedľajší účastník (pozri dôvodová správa k § 159a v článku 1).

K bodu 2 (§ 44 ods. 2)
	Notár a advokát zodpovedajú celým svojim majetkom za vzniknutú ujmu osobe, ak došlo k opakovaným prevodom tej istej nehnuteľnosti. Bez navrhovaného ustanovenia by takáto prísna zodpovednosť neprichádzala do úvahy. 

K článku VIII (účinnosť)
Navrhuje sa delená účinnosť zákona. Nakoľko nová koncepcia právnej úpravy zodpovednosti za škodu spôsobenú osobou oprávnenou na vyhotovenie listiny o právnom úkone týkajúcom sa prevodu nehnuteľnosti si vyžaduje dlhšiu legisvakančnú dobu, ustanovenia týkajúce sa tejto zmeny by mali nadobudnúť účinnosť 1. júla 2009.