Dôvodová správa

Všeobecná časť
	Zákon č. 300/2005 Z. z. Trestný zákon bol Národnou radou Slovenskej republiky prijatý 20. mája 2005 a nadobudol účinnosť 1. januára 2006. Novelizovaný bol článkom II. zákona č. 650/2005 Z. z. z 13. decembra 2005 o vykonaní príkazu na zaistenie majetku alebo dôkazov v Európskej únii a o zmene a doplnení zákona č. 300/2005 Z.z. Trestný zákon, zákona č. 301/2005 Z. z. Trestný poriadok a zákona Slovenskej národnej rady č. 372/1990 Zb. o priestupkoch v znení neskorších predpisov a článkom II zákona č.692/2006 Z.z. ktorým sa mení a dopĺňa zákon         č. 480/2002 Z. z. o azyle a o zmene a doplnení niektorých zákonov v znení
neskorších predpisov a o zmene a doplnení niektorých zákonov. 
I. 
Počas jeden a pol roku jeho platnosti po obdržaní návrhov a pripomienok sudcov, prokurátorov, advokátov, odbornej, ako aj laickej verejnosti, sa dospelo k záveru, že bude potrebné niektoré ustanovenia všeobecnej časti, ako aj osobitnej časti uvedeného právneho predpisu novelizovať. Zároveň bolo potrebné implementovať do Trestného zákona nové ustanovenia v dôsledku transpozičných záväzkov Slovenskej republiky týkajúcich sa najmä útokov na počítačové systémy a konfiškačnej povinnosti štátu pri harmonizovaných trestných činoch, ktoré sa navrhujú v plnej miere prebrať do Trestného zákona. Záväzky Slovenskej republiky sa týkajú aj v auguste 2007 vládou Slovenskej republiky schválených medzinárodných zmlúv ako je Dohovor Rady Európy o počítačovej kriminalite z roku 2001 a Dohovor Rady Európy o praní špinavých peňazí, vyhľadávaní, zaistení a konfiškácii ziskov z trestnej činnosti a o financovaní terorizmu z roku 2005, ktoré požadujú ustanoviť nové skutkové podstaty resp. upresniť znenie už existujúcich skutkových podstát v Trestnom zákone. Zároveň bolo potrebné sa vysporiadať s odporúčaniami Výboru expertov na hodnotenie opatrení proti praniu špinavých peňazí (Moneyval) v Podrobnej hodnotiacej správe tretieho kola o Slovensku zo septembra 2006. Po prehodnotení existujúcich medzinárodných záväzkov sa upravili znenia existujúcich skutkových podstát napr. vo veci ochrany finančných záujmov Európskych spoločenstiev, vo veci mučenia, krutého a ponižujúceho zaobchádzania, financovania, verejného podnecovania, náboru, výcviku terorizmu ako aj náboru pre teroristickú skupinu, pokusu a účasti na týchto činoch. Navrhuje sa zapracovať aj rozhodnutie rezolúcie Bezpečnostnej rady OSN č.1373 (2001) o tom, že členské štáty OSN zabezpečia trestnosť plánovania teroristických činov. Ustanovením niektorých prečinov za zločiny v oblasti ochrany finančných záujmov Európskych spoločenstiev a prania špinavých peňazí sa dosiahla možnosť postihovať aj prípravu na trestné činy poškodzovania finančných záujmov Európskych spoločenstiev podľa § 261 Trestného zákona a prania špinavých peňazí podľa § 233 Trestného zákona. Za prípravu trestného činu sa bude považovať aj účelové plánovanie trestného činu. Zároveň sa vyhovelo bodu 244. Správy pracovnej skupiny OECD o aplikácii Dohovoru o podplácaní zahraničných verejných činiteľov v medzinárodných obchodných transakciách z novembra 2005 tak, že sa vylúčila možnosť využitia inštitútu účinnej ľútosti pri podplácaní zahraničného verejného činiteľa v medzinárodných obchodných transakciách. Vyprecizovali sa aj skutkové podstaty trestného činu zavineného úpadku podľa § 228 Trestného zákona a zneužitia účasti na hospodárskej súťaži podľa § 250 Trestného zákona tak, aby vôbec mohlo dôjsť k stíhaniu fyzických osôb, čo pri súčasnej konštrukcií ich skutkových podstát je vylúčené alebo mimoriadne ťažko splniteľné. Na základe stretnutia s hodnotiacou pracovnou skupinou GRECO v júni 2007 sa upravili skutkové podstaty trestných činov korupcie tak, aby plne zodpovedali požiadavkám Trestnoprávneho Dohovoru Rady Európy o korupcii. Vopred sa prispôsobil plne prispôsobil Trestný zákon implementácii Dodatkového protokolu k Dohovoru o počítačovej kriminalite, týkajúceho sa trestnosti skutkov rasistickej a xenofóbnej povahy spáchaných prostredníctvom počítačových systémov, rámcovému rozhodnutiu  Rady o boji proti niektorým formám a prejavom rasizmu a neznášanlivosti prostredníctvom trestného práva, ktoré Slovenská republika podpíše v najbližších mesiacoch ako aj  Dohovoru Rady Európy o ochrane detí pred sexuálnym vykorisťovaním a sexuálnym zneužívaním, schválený Výborom ministrov Rady Európy 12.júla 2007 na 1002-om zasadnutí, ktorý bude otvorený na podpis. Uskutočnila sa aj dôsledná implementácia už vniknutých záväzkov z Opčného protokolu k Dohovoru o právach dieťaťa o predaji detí, detskej prostitúcii a detskej pornografii z roku 2000 platného pre SR od 25.júla 2004 ako aj implementácia záväzkov, ku ktorým sa už Slovenská republika zaviazala v Dohovore Rady Európy proti obchodovaniu s ľuďmi prijatého 16. mája 2005 a ratifikovaného 27. marca 2007. Nevyhnutne sa zakotvila zodpovednosť riadiacich a kontrolujúcich osôb v podnikoch za trestné činy poškodzovania finančných záujmov a korupcie v zmysle oboch dohovorov Európskej únie tak o ochrane finančných záujmov európskych spoločenstiev ako aj o boji proti korupcii týkajúcej sa úradníkov Európskych spoločenstiev a úradníkov členských štátov Európskej únie.

II. 
Najdôležitejším prínosom navrhovanej úpravy Trestného zákona je zavedenie sankcionovania právnických osôb, ktorých prostredníctvom fyzické osoby spáchali trestné činy. Tým sa uskutočňuje implementácia nasledovných medzinárodných a nadnárodných záväzkov a odporúčaní Slovenskej republiky na zavedenie zodpovednosti právnických osôb v trestnom práve:

1.	Dohovor o boji s podplácaním zahraničných verejných činiteľov v medzinárodných obchodných transakciách prijatý negociačnou konferenciou 21.novembra 1997, podpísaný 17.decembra 1997 v Paríži, platný pre SR od 23.novembra 1999, uverejnený pod č.318/1999 Z.z.
2.	Odporúčanie v bode 246 Správy o aplikácii Dohovoru o boji s podplácaním zahraničných verejných činiteľov v medzinárodných obchodných transakciách schválená Pracovnou skupinou o podplácaní v medzinárodných obchodných transakciách 9.novembra 2005
3.	Odporúčanie č. R (88) 18 Výboru ministrov členských štátov Rady Európy týkajúce sa zodpovednosti podnikov, ktoré majú právnu subjektivitu, za trestné činy spáchané v súvislosti s ich činnosťou schválené na Výbore ministrov 20.októbra 1988 na 420. schôdzke ministerských zástupcov.
4.	Dohovor o praní špinavých peňazí, vyhľadávaní, zhabaní a konfiškácii ziskov z trestnej činnosti (crime) prijatý 8.novembra 1990  v Štrasburgu, platný pre SR od 1.septembra.2001, uverejnený pod č.109/2002 Z.z.
5.	Dohovor o praní, vyhľadávaní, zaistení a konfiškovaní špinavých peňazí a financovaní terorizmu č.198 prijatý 16.mája 2005 bol vo Varšave, schválený vládou Slovenskej republiky 1. augusta 2007, ktorý v prípade vstupu do platnosti nahradí pôvodný Dohovor z roku 1990 č.141.
6.	Trestnoprávny dohovor o korupcii z 27.januára 1999 a podpísaný v Štrasburgu, platný pre SR od 1.júla 2002, uverejnený pod č.375/2002 Z.z.
7.	XVI. odporúčanie Správy o dodržiavaní Slovenskej republiky, druhé hodnotiace kolo schválené GRECO-m na 28. plenárnej schôdzi v Štrasburgu dňa 12.mája 2006
8.	Dohovor o počítačovej kriminalite z 23.novembra 2001 z Budapešti, všeobecne (pre štáty, ktoré ho ratifikovali) už nadobudol platnosť dňa 1. júla 2004, schválený vládou SR 1.augusta 2007
9.	Dohovor Rady Európy o predchádzaní terorizmu prijatý  16.mája 2005 vo Varšave, platný pre SR od 1.júna 2007, uverejnený pod č.186/2007 Z.z.
10.	Dohovor Rady Európy proti obchodovaniu s ľuďmi prijatý 16. mája 2005 vo Varšave, ratifikovaný prezidentom SR 27. marca 2007, zatiaľ nie je ešte platný, pretože na jeho platnosť je potrebná ratifikácia 10 štátov vrátane 8 členských štátov (zatiaľ ho ratifikovalo 7 členských štátov). Zavádza monitorovací orgán GRETA, ktorý bude hodnotiť implementáciu tohto dohovoru a ako aj Výbor štátov, ktorý má posilniť spoluprácu štátov a monitorovacieho orgánu.
11.	Medzinárodný dohovor o potláčaní financovania terorizmu prijatý 9.decembra 1999 v New Yorku, platný pre SR od 13.októbra 2002, uverejnený pod č.593/2002 Z.z.
12.	Dohovor OSN proti nadnárodnému organizovanému zločinu prijatý 15.novembra 2000 v New Yorku, platný pre SR od 2.januára 2004, uverejnený pod č.621/2003 Z.z.
13.	Opčný protokol k Dohovoru o právach dieťaťa o predaji detí, detskej prostitúcii a detskej pornografii prijatý 25.mája 2000 v New Yorku, platný pre SR od 25.júla 2004, uverejnený pod č. 424/2004 Z.z.
14.	Dohovor OSN proti korupcii prijatý 31.októbra 2003 v New Yorku, platný pre SR od 1. júla 2006, uverejnený pod č. 434/2006 Z.z.
15.	Druhý protokol vyhotovený na základe článku k.3 Zmluvy o Európskej únii k Dohovoru o ochrane finančných záujmov Európskych spoločenstiev prijatý 19.júna 1997 v Bruseli, zatiaľ nie je platný (SR ho ratifikovala), pretože jeho ratifikáciu nevykonalo ešte 7 členských štátov EÚ: Česká republika, Maďarsko, Taliansko, Malta, Poľsko, Bulharsko a Rumunsko. Prezident SR ratifikoval Druhý protokol 25.augusta 2004.
16.	Rámcové rozhodnutie Rady 2000/383/SVV z 29.mája 2000 o zvýšenej ochrane pred falšovaním prostredníctvom pokút a ďalších trestných sankcií v súvislosti so zavádzaním eura uverejnené v čiastke L 140, 14.6.2000, Ú.v. ES (implementačná lehota pred vstupom do EÚ)
17.	Rámcové rozhodnutie Rady 2001/413/SVV z 28.mája 2001 o boji proti podvodom a falšovaniu bezhotovostných platobných prostriedkov, uverejnené v čiastke L 149, 2.6.2001, Ú.v. ES (implementačná lehota pred vstupom do EÚ). Správa Komisie ES z 20.februára 2006 o opatreniach, ktoré prijali členské štáty na dosiahnutie súladu s rámcovým rozhodnutím 2001/413/SVV uvádza, že päť členských štátov (Rakúsko, Lotyšsko, Česká republika, Portugalsko a Slovenská republika) oznámilo, že legislatívny návrh, ktoré cieľom je transpozícia ustanovení článku 7 a 8 rámcového rozhodnutia, je ešte v súčasnosti prejednávaný parlamentom. 
18.	Rámcové rozhodnutie Rady 2002/475/SVV z 13.júna 2002 o boji proti terorizmu, uverejnené v čiastke L 164, 22.6.2002, Ú.v. ES (implementačná lehota pred vstupom do EÚ)
19.	Rámcové rozhodnutie Rady 2002/629/SVV z 19.júla 2002 o boji proti obchodovaniu s ľuďmi, uverejnené v čiastke L 203, 1.8.2002, Ú.v. ES (implementačná lehota 1.augusta 2004) Správa Komisie ES z 2.mája 2006 o opatreniach, ktoré prijali členské štáty na dosiahnutie súladu s rámcovým rozhodnutím 2002/629/SVV uvádza, že len podľa právnych predpisov Českej republiky, Lotyšska a Slovenskej republiky nie sú právnické osoby zodpovedné za tam požadované trestné činy.
20.	Rámcové rozhodnutie Rady 2002/946/SVV z 28.novembra 2002 o posilnení trestného systému na zabránenie napomáhania neoprávneného vstupu, tranzitu a bydliska, uverejnené v čiastke L 328, 5.12.2002, Ú.v. ES (implementačná lehota 5.decembra 2004) Správa Komisie ES z 6.decembra 2006 o opatreniach, ktoré prijali členské štáty na dosiahnutie súladu s rámcovým rozhodnutím 2002/946/SVV uvádza, že len podľa právnych predpisov Českej republiky, Lotyšska a Slovenskej republiky nie sú právnické osoby zodpovedné za tam požadované trestné činy.
21.	Rámcové rozhodnutie Rady 2003/568/SVV z 22.júla 2003 o boji proti korupcii v súkromnom sektore, uverejnené v čiastke L 192, 31.7.2003, Ú.v. EÚ (implementačná lehota 22. júla 2005). Správa Komisie ES z 18.júna 2007 o opatreniach, ktoré prijali členské štáty na dosiahnutie súladu s rámcovým rozhodnutím 2003/568/SVV uvádza, že podľa právnych predpisov Rakúska, Talianska a Slovenskej republiky nie sú právnické osoby zodpovedné za tam požadované trestné činy. (Česká republika nebola vyhodnotená.)
22.	Rámcové rozhodnutie Rady 2004/68/SVV z 22.decembra 2003 o boji proti pohlavnému zneužívaniu detí a detskej pornografii, uverejnené v čiastke L 13, 23.1.2004, Ú.v. EÚ (implementačná lehota 20.januára 2006)
23.	Rámcové rozhodnutie Rady 2004/757/SVV z 25.októbra 2004, ktorým sa ustanovujú minimálne ustanovenia o znakoch skutkových podstát trestných činov a trestov v oblasti nezákonného obchodu s drogami, uverejnené v čiastke L 335, 11.11.2004, Ú.v. EÚ (implementačná lehota 12.mája 2006)
24.	Rámcové rozhodnutie Rady 2005/222/SVV z 24.februára 2005  o útokoch na informačné systémy, uverejnené v čiastke L 69, 16.03.2005, Ú.v. EÚ (implementačná lehota 16.marca 2007)
25.	Rámcové rozhodnutie Rady 2005/214/SVV z 24.februára 2005 o uplatňovaní zásady vzájomného uznávania na peňažné sankcie, uverejnené v čiastke 76, 22.3.2005, Ú.v. EÚ (implementačná lehota 22.marca 2007)
26.	Rámcové rozhodnutie Rady 2006/783/SVV zo 6.októbra 2006 o uplatňovaní zásady vzájomného uznávania na príkazy na konfiškáciu, uverejnené v čiastke L 328, 24.11.2006, Ú.v. EÚ (implementačná lehota 24.novembra 2008)
27.	Dohovor Rady Európy o ochrane detí pred sexuálnym vykorisťovaním a sexuálnym zneužívaním, schválený Výborom ministrov Rady Európy 12.júla 2007 na 1002-om zasadnutí a bude otvorený na podpis
28.	Rámcové rozhodnutie  Rady o boji proti niektorým formám a prejavom rasizmu a neznášanlivosti prostredníctvom trestného práva, v júli 2007 vyhotovené konečné znenie a bude otvorené na podpis.

Záväzok právnej zodpovednosti právnických osôb za trestné činy fyzických osôb so zastupovacími, rozhodovacími a kontrolnými oprávneniami, alebo pri ktorých zanedbali tieto fyzické osoby so zastupovacími, rozhodovacími a kontrolnými oprávneniami náležitý dohľad alebo kontrolu voči fyzickým osobám, ktoré tieto trestné činy spáchali a boli právnickej osobe pri spáchaní trestného činu podriadené a konali v jej mene nevyžaduje zavedenie trestnoprávnej zodpovednosti právnických osôb, avšak 4 uvedené dokumenty ( Dohovor RE o praní špinavých peňazí, 1990, Dohovor Rady Európy o praní špinavých peňazí a financovaní terorizmu, 2005, rámcové rozhodnutie Rady Európskej únie o uznávaní peňažných sankcií, 2005 a rámcové rozhodnutie Rady Európskej únie o uznávaní konfiškácii, 2006)  vyžadujú uznanie rozhodnutí cudzích orgánov s trestnoprávnou povahou vo veciach peňažných sankcií a prepadnutia majetku voči právnickým osobám orgánmi Slovenskej republiky. V jednom prípade ide o cudzie rozhodnutia vydané zmluvnými štátmi Dohovoru Rady Európy o praní špinavých peňazí, v dvoch ďalších prípadoch o cudzie rozhodnutia vydané členskými štátmi Európskej únie. Navyše sa očakáva podpísanie pripravovaného Dohovoru o ochrane detí pred sexuálnym vykorisťovaním a sexuálnym zneužívaním koncom roku 2007, ktorý obsahuje dokonca záväzok zaviesť sankciu prepadnutia majetku fyzických a právnických osôb pochádzajúceho z príjmov  z trestnej činnosti sexuálneho zneužívania a vykorisťovania detí a používanej na trestnú činnosť viažúcej sa na zneužívanie detí ako aj sankciu zatvorenia podniku fyzickej osoby alebo právnickej osoby používaného na zneužívanie detí. Posledne menovaný záväzok týkajúci sa zatvorenia podniku však zatiaľ nie je predmetom záväzku uznávania cudzích rozhodnutí trestnej povahy, takže v tomto prípade je možná aj administratívna cesta.

Pokiaľ by Slovenská republika nebola viazaná troma uvedenými dokumentmi, mohla by bez väčších problémov zaviesť občianskoprávnu zodpovednosť právnických osôb za trestné činy spáchané fyzickými osobami v jej prospech formou inštitútov primeraného finančného zadosťučinenia a vydania prospechu z trestného činu (prípadne modifikované vydanie bezdôvodného obohatenia). 

Vzhľadom na jeden medzinárodný záväzok (oba Dohovory RE o praní špinavých peňazí 1990 aj 2005) a dva medzivládne záväzky (obe RR Rady EÚ o uznávaní peňažných sankcií a konfiškácií) je potrebné zaviesť výkon sankcií trestnej povahy voči právnickým osobám uloženým nielen cudzími orgánmi, ale aj slovenskými orgánmi, keďže by jeho nezavedením vznikla z hľadiska vnútroštátneho práva neodôvodnená disproporcia spočívajúca v tom, že výkon sankcií trestnej povahy voči právnickým osobám by bolo možné uskutočňovať len vtedy, ak by boli uložené cudzími orgánmi. To by viedlo zrejme k diskriminácií s ústavnoprávnymi dôsledkami (nerovnaké zaobchádzanie v rovnakom postavení, išlo by vždy len o právnické osoby, voči ktorým by sa trest peňažný alebo trest prepadnutia majetku vykonával opäť len prostredníctvom slovenských orgánov).

Zavedenie trestnoprávnej zodpovednosti právnických osôb nie je prípustné vo vzťahu k zásade individuálnej zodpovednosti za zavinenie, k zásade personality trestov a zároveň neschopnosti právnickej osoby niesť vôľovú zodpovednosť s možnosťou výberu konať v súlade s právom alebo proti právu. Hlavným účelom zavádzania právnej zodpovednosti právnických osôb (teda nielen trestnoprávnej) v zahraničí je vyhnúť sa stavu, že nikto nebude postihnutý, ak nedôjde k postihnutiu páchateľa, ak ho nie je možné v dôsledku zložitých štruktúr riadenia v obchodných spoločnostiach zistiť. Trestnoprávna zodpovednosť právnických osôb je riešením neschopnosti alebo nemožnosti odhaliť páchateľa trestného činu spáchaného v rámci právnickej osoby. Samozrejme, na druhej strane páchatelia v rámci právnickej osoby používajú stále zložitejšie metódy, ako sa vyhnúť naplneniu skutkových podstát trestných zákonov štátov. Medzinárodné a európske spoločenstvo vidí cestu riešenia v tom, že sa umožní zaviesť štátom akýkoľvek typ zodpovednosti právnických osôb za trestné činy fyzických osôb, avšak európske štáty v rámci Rady Európy a Európskej únie zároveň vyžadujú od štátov uznanie rozhodnutí cudzích štátov, ktoré zaviedli trestnú zodpovednosť právnických osôb za trestné činy fyzických osôb, štátmi, ktoré trestnoprávnu zodpovednosť právnických osôb nezaviedli.

V skutočnosti teda ani nemožno konštatovať, že by sa požadoval záväzok zaviesť zodpovednosť za páchanie trestných činov právnickou osobou do Trestného zákona. Právnická osoba má niesť zodpovednosť za fyzickú osobu, za jej trestné činy. Táto zodpovednosť nesmie byť podmienená odsúdením fyzickej osoby, čo vyčítalo GRECO maďarskej úprave pre rozpor s Trestnoprávnym dohovorom o korupcii, pri lotyšskej úprave vzhľadom na nezistiteľnosť, či nejde aj o tento prípad, odporúča rozlíšiť, či ide o podmienenie zodpovednosti právnickej osoby odsúdením fyzickej osoby alebo nie, a nesmie byť viazaná ani na uznesenie o nezistení páchateľa alebo jeho oslobodenie, čo poznamenáva GRECO poľskej úprave pre rozpor s Odporúčaním Výboru ministrov 18 z roku 1988, upozorňuje však, že nejde o rozpor s Trestnoprávnym dohovorom o korupcii, pričom rovnaký problém je vo švajčiarskej úprave, avšak v prípade švajčiarskej úpravy GRECO ešte neprezentovalo výsledky 2.hodnotiacej správy, má tak urobiť v priebehu roku 2007. Zodpovednosť právnických osôb musí byť teda nepodmienená akýmkoľvek napojením na zisťovanie zodpovednosti fyzickej osoby. 

Treba konštatovať, že legitímnym zámerom pri postihu právnických osôb za trestné činy fyzických osôb je generálna prevencia. Avšak absencia vôle u právnickej osoby, slobodnej vôle porušiť právo, zabraňuje možnosti skonštruovať trestnoprávnu zodpovednosť právnických osôb.  

Vzhľadom na doterajšie zistenia, sa navrhuje, aby sa Slovenská republika vydala kompromisnou cestou:

1. Zavedú sa nové trestnoprávne sankcie v podobe ochranných opatrení voči právnickým osobám:
a)	zhabanie určenej výšky finančných prostriedkov
b)	zhabanie majetku

Zhabanie určenej výšky finančných prostriedkov bude ochranné opatrenie, ktoré bude pozostávať z výroku súdu o tom, že najprv by sa uložila finančná čiastka, na ktorú by bola povinná právnická osoba povinná reagovať jej uhradením a v prípade neuhradenia by sa prikročilo k výkonu uloženého ochranného opatrenia zhabaním takto určenej výšky finančných prostriedkov. Zhabanie majetku sa bude viazať len na spáchanie taxatívne určených trestných činov, pri ktorých je, ak by súd odsudzoval fyzickú osobu za ich spáchanie a preukázalo by sa nadobudnutie majetku z príjmov pochádzajúcich z trestnej činnosti, povinný trest prepadnutia majetku. Súd bude zvažovať poľahčujúce a priťažujúce okolnosti pri určovaní výmeru výšky finančných prostriedkov v závislosti najmä od výšky škody, výšky prospechu, trpenia alebo podporovania protiprávneho správania fyzickej osoby, prijatých opatrení na zabránenie takéhoto trestného činu fyzickej osoby ešte pred jeho spáchaním, náprav následkov činu, pričinenie sa o zistenie pravdy po čine, podniknutie podstatných krokov na zabránenie podobných činov v budúcnosti, dobrovoľný prenos ujmy páchateľa na jeho osobu. Je potrebné vyriešiť otázku premlčania práva uložiť ochranné opatrenie alebo výkladovo ju viazať na všeobecné premlčacie lehoty pre individuálnu trestnú zodpovednosť.  
 
2. Ich uloženie navrhne prokurátor návrhom na ich uloženie podaným na trestnoprávny súd, vo veci kde bolo začaté trestné stíhanie vo veci. Návrh prokurátora nebude podmienený žiadnou väzbou na trestné stíhanie fyzických osôb. Bude sa môcť podať v okamihu, ak výsledkom vyšetrovania bude zistenie (preukázané bez dôvodných pochybností), že 
a)	riadiace (zastupovacie, rozhodovacie a kontrolné úlohy) osoby zanedbali dohľad a kontrolu a  v dôsledku tohto zanedbania došlo k spáchaniu trestného činu osobami podriadenými právnickej osobe.
b)	riadiace osoby (zastupovacie, rozhodovacie a kontrolné úlohy) sa dopustili trestného činu.

Nebude však potrebné v rámci vyšetrovania zistiť, kto spáchal trestný čin. Bez ohľadu na to, či sa v rámci trestného stíhania vo veci zistí, kto spáchal trestný čin, alebo sa to nezistí, a bude bez dôvodných pochybností zistený záver o skutočnostiach uvedených v bode a) alebo v bode b), prokurátor je povinný podať návrh na ochranné opatrenie. Materiálne tak Slovenská republika naplní požiadavku zaviesť a uznať trestnoprávnu zodpovednosť právnických osôb za trestné činy fyzických osôb v prípadoch, aj keď ju formálnoprávne nevyjadrí, čoho príčiny spočívajú v objektívnej neschopnosti právnickej osoby niesť deliktuálnu zodpovednosť v zmysle zodpovednosti za vinu resp. zavinenie, ktoré sú viazané na psychický (duševný) vzťah ku konaniu resp. nekonaniu. Právnické osoby nie sú osoby s duševným a vôľovým základom. Usilovať sa stanoviť právnou fikciou (napr. Francúzsko a Rakúsko) ich duševnú spôsobilosť by nebolo únosné a bolo by to celkom iste zbytočné, pretože by to neviedlo k uspokojivému súladu s koncepciou slovenského trestného práva hmotného založeného na zásade individuálnej zodpovednosti a zásade personality trestov. 

Paralelne sa do Trestného poriadku zakomponuje uznanie cudzozemských rozhodnutí trestnej povahy ukladajúcich peňažné sankcie a prepadnutie majetku právnickým osobám prostredníctvom premeny na ochranné opatrenia, ktoré sa ukladajú právnickým osobám v trestnom konaní podľa slovenského trestného práva. Uznanie cudzích rozhodnutí by však malo splniť podmienku, že žiadajúci štát je zmluvným štátom Dohovoru o praní špinavých peňazí. Uznávacie a vykonávacie konanie vo vzťahu k záväzkom podľa rámcových rozhodnutí rady Európskej únie sa bude riešiť osobitnými zákonmi.

III. 
Ďalšie navrhované zásadné zmeny sa týkajú systematiky ukladania trestov, nakoľko návrh upúšťa od prísne formálneho spôsobu výpočtu trestu páchateľovi trestného činu a navracia sudcovi možnosť využívať celú škálu zákonom ustanovenej trestnej sadzby. Návrh novely zavádza sprísnenie sankcií páchateľom, ktorí sa dopúšťajú zločinov a obzvlášť závažných zločinov opakovane povinným zvýšením hornej hranice trestnej sadzby trestu odňatia slobody v niektorých prípadoch až o 2/3 s tým, že trest sa ukladá v hornej polovici takto zvýšenej sadzby. Páchateľov odsúdených podľa zásady tri krát a dosť za „obyčajné“ zločiny na 25 rokov trestu odňatia slobody už nebude možné prepustiť po 2/3 výkonu trestu odňatia slobody, ale až po ¾ výkonu trestu odňatia slobody. 

IV. 
Zmena sa týka aj trestných činov proti životnému prostrediu, kde po prijatí Trestného zákona došlo k zmene pojmu prírodné zdroje minerálnych stolových vôd na pojem prírodné minerálne zdroje v dôsledku prijatia zákona č.538/2005 Z.z. o prírodných liečivých vodách, prírodných liečebných kúpeľoch, kúpeľných miestach a prírodných minerálnych vodách. Zaviedla sa trestnosť odchytu chráneného živočícha, poškodzovania jaskýň. Do týrania zvierat sa zaviedla trestnosť cvičenia zvierat na iných zvieratách a zvýšila sa horná hranica trestnej sadzby na 2 roky.

V. 
Zásadná zmena sa navrhuje vo vzťahom na úseku trestných činov vojenských a proti brannosti. Vzťahy na tomto úseku v čase prípravy návrhu Trestného zákona a jeho ústavného prerokovania upravovali najmä zákon č. 370/1997 Z. z. o vojenskej službe, ústavný zákon č. 227/2002 Z. z. o bezpečnosti štátu v čase vojny, vojnového stavu, výnimočného stavu a núdzového stavu v znení ústavného zákona č. 113/2004 Z. z., zákon č. 319/2002 Z. z. o obrane Slovenskej republiky, zákon č. 320/2002 Z. z. o brannej povinnosti, zákon č. 321/2002 Z. z. o ozbrojených silách Slovenskej republiky a zákon č. 207/1995 Z. z. o civilnej službe. 

	Dňa 23. júna 2005 bol prijatý zákon č. 346/2005 Z. z. o štátnej službe profesionálnych vojakov ozbrojených síl Slovenskej republiky a o zmene a doplnení niektorých zákonov s účinnosťou od 1. septembra 2005. Dňa 8. novembra 2005 bol prijatý ústavný zákon č. 566/2005 Z. z., ktorým sa menil a dopĺňal ústavný zákon       č. 227/2002 Z. z., zákon č. 569/2005 Z. z. o alternatívnej službe v čase vojny a vojnového stavu, ktorý zrušil zákon č. 207/1995 Z. z. a zákon č. 570/2005 Z. z. o brannej povinnosti. Ústavný zákon a aj všetky prijaté zákony účinné od 1. januára 2006 podstatným spôsobom zmenili úpravu vzťahov na úseku brannosti a obrany tým, že predchádzajúce právne úpravy buď zrušili alebo zmenili a doplnili.

	Na tieto zmeny sa nereagovalo zákonom č. 650/2005 Z. z. z 13. decembra 2005 o vykonaní príkazu na zaistenie majetku alebo dôkazov v Európskej únii a o zmene a doplnení zákona č. 300/2005 Z. z. Trestný zákon, zákona č. 301/2005 Z. z. Trestný poriadok a zákona Slovenskej národnej rady č. 372/1990 Zb. o priestupkoch v znení neskorších predpisov. 

	Objektívne tak vzniká potreba zosúladiť právne predpisy upravujúce úsek brannosti a obrany s ustanoveniami Trestného zákona, ktoré upravujú trestné činy proti brannosti a vojenské trestné činy. 

Doložka zlučiteľnosti 
právneho predpisu s právom Európskych spoločenstiev 
a právom Európskej únie

1. Predkladateľ právneho predpisu: Vláda Slovenskej republiky.

2. Názov návrhu právneho predpisu: Zákon, ktorým sa mení a dopĺňa zákon         č. 300/2005 Z. z. Trestný zákon v znení zákona č. 650/2005 Z. z. a zákona č. 692/2006 Z. z.

3. Problematika návrhu zákona
a) nie je upravená v práve Európskych spoločenstiev,
b) je upravená v práve Európskej únie:  
- primárnom v čl. 6 ods. 2 Zmluvy o Európskej únii, ktorý ustanovuje, že únia práva zabezpečené Európskym dohovorom o ochrane ľudských práv a základných slobôd z roku 1950 rešpektuje ako všeobecné právne princípy
- sekundárnom:
1.	Rámcové rozhodnutie Rady 2000/383/SVV z 29.mája 2000 o zvýšenej ochrane pred falšovaním prostredníctvom pokút a ďalších trestných sankcií v súvislosti so zavádzaním eura (Ú.v. ES L 140, 14.6.2000).
2.	Rámcové rozhodnutie Rady 2001/413/SVV z 28.mája 2001 o boji proti podvodom a falšovaniu bezhotovostných platobných prostriedkov (Ú.v. ES L 149, 2.6.2001). 
3.	Rámcové rozhodnutie Rady 2002/475/SVV z 13.júna 2002 o boji proti terorizmu (Ú.v. ES L 164, 22.6.2002).
4.	Rámcové rozhodnutie Rady 2002/629/SVV z 19.júla 2002 o boji proti obchodovaniu s ľuďmi (Ú.v. ES L 203, 1.8.2002).
5.	Rámcové rozhodnutie Rady 2002/946/SVV z 28.novembra 2002 o posilnení trestného systému na zabránenie napomáhania neoprávneného vstupu, tranzitu a bydliska (Ú.v. ES L 328, 5.12.2002).
6.	Rámcové rozhodnutie Rady 2003/568/SVV z 22.júla 2003 o boji proti korupcii v súkromnom sektore  (Ú.v. EÚ L 192, 31.7.2003).
7.	Rámcové rozhodnutie Rady 2004/68/SVV z 22.decembra 2003 o boji proti pohlavnému zneužívaniu detí a detskej pornografii ( Ú.v. EÚ L 013, 23.1.2004).
8.	Rámcové rozhodnutie Rady 2004/757/SVV z 25.októbra 2004, ktorým sa ustanovujú minimálne ustanovenia o znakoch skutkových podstát trestných činov a trestov v oblasti nezákonného obchodu s drogami (Ú.v. EÚ L 335, 11.11.2004). 
9.	Rámcové rozhodnutie Rady 2005/212/SVV z 24. februára 2005 o konfiškácii príjmov, nástrojov a majetku z trestnej činnosti (Ú.v. EÚ L 068, 15.3.2005). 
10.	Rámcové rozhodnutie Rady 2005/222/SVV z 24. februára 2005 o útokoch na informačné systémy (Ú.v. EÚ L 069, 16.3.2005).
11.	Dohovor vyhotovený na základe čl. K 3 Zmluvy o Európskej únii o ochrane finančných záujmov Európskych spoločenstiev (Ú.v. ES C 316, 27.11.1995).
12.	Dohovor vypracovaný na základe čl. K 3 Zmluvy o Európskej únii o boji proti korupcii týkajúcej sa úradníkov Európskych spoločenstiev a úradníkov členských štátov Európskej únie  (Ú.v. ES C 195, 25.6.1997). 
13.	Druhý protokol vyhotovený na základe článku k.3 Zmluvy o Európskej únii k Dohovoru o ochrane finančných záujmov Európskych spoločenstiev (Ú.v. C 221, 19.7.1997). 

4. Záväzky Slovenskej republiky vo vzťahu k Európskym spoločenstvám a Európskej únii: Zo Zmluvy o pristúpení SR k EÚ, z Aktu o podmienkach pristúpenia SR k EÚ a z materiálov o určení gestorstva za transpozíciu smerníc nevyplývajú žiadne záväzky vo vzťahu k problematike upravenej v návrhu zákona

5. Stupeň zlučiteľnosti návrhu právneho predpisu s právom Európskych spoločenstiev a právom Európskej únie: úplný.

6. Gestor (spolupracujúce rezorty): bezpredmetné.

Osobitná časť

K Čl. I

K bodom 1 a 2
 Navrhuje sa zaviesť rozšírenie časovej pôsobnosti zákona účinného v čase spáchania trestného činu aj na úpravu zániku trestnosti a trestu ako aj výkonu trestu s výnimkou úpravy zahladenia odsúdenia, pri ktorej sa vždy použije úprava účinná v čase rozhodovania o ňom. Trestný zákon rieši otázku výkonu trestu pri podmienečnom prepustení z výkonu trestu uloženého podľa Trestného zákona z roku 1961 v § 437 ods.2 a 3 spôsobom, ktorý považuje za rozhodujúcu podmienku pre zistenie, podľa ktorého zákona sa bude posudzovať splnenie podmienok pre podmienečné prepustenie z výkonu trestu odňatia slobody, uloženie trestu odňatia slobody pred a po 1.januári 2006, pričom osobám, ktorým bol uložený trest pred týmto dátumom, sa podmienky podmienečného prepustenia posudzujú podľa Trestného zákona z roku 1961 a osobám, ktorým bol uložený trest po tomto dátume, avšak podľa Trestného zákona z roku 1961, sa podmienky podmienečného prepustenia posudzujú podľa súčasného a platného Trestného zákona účinného od 1. januára 2006. Takéto úprava sa javí byť svojvoľná, pretože osobám odsúdeným podľa toho istého zákona stanovuje rôzne podmienky pre podmienečné prepustenie. Riešením je zjednotená časová pôsobnosť Trestného zákona aj vo veciach, ktoré do nej tradične nepatria, avšak umožňuje vopred predvídať, aj napriek následným zákonným zmenám, otázky zániku trestnosti ako je napr. účinná ľútosť, premlčanie trestného stíhania, zániku trestu ako je premlčanie výkonu trestu okrem zahladenia odsúdenia a aj otázky výkonu trestu ako je už spomenuté podmienečné prepustenie a podmienečné odsúdenie. 
Keďže v Trestnom zákone platí výnimka z časovej pôsobnosti, ak je to pre páchateľa priaznivejšie, tak sa trestnosť posudzuje podľa priaznivejšieho ustanovenia a rovnako sa ukladá aj trest, je potrebné zásadu priaznivejšieho zaobchádzania rozšíriť aj na otázky zániku trestnosti, trestu a výkonu trestu. Táto úprava sa javí byť nevyhnutnou, nakoľko odsúdení pri aplikácii zásady tri krát a dosť podľa Trestného zákona z roku 1961 nemôžu byť vôbec podmienečne prepustení z výkonu trestu odňatia slobody bez ohľadu na to, či boli odsúdení na 20 rokov alebo doživotie.   

K bodu 3 
Potreba ochrany občana Slovenskej republiky v cudzine proti páchateľom, ktorí sa dopustili na občanovi Slovenskej republiky nielen obzvlášť závažného zločinu ale aj zločinu, ktorým mu bola spôsobená smrť.  

K bodu 4
Do Trestného zákona sa opäť zavádza zásada ochrany, ktorá bola v Trestnom zákone z roku 1961 v jeho § 19. Potreba tejto zásady vyplýva z nedostatku ochrany najzávažnejších záujmov štátu na ochrane ústavného zriadenia, meny, boja proti drogám, na úseku jadrovej, chemickej a rádioaktívnej bezpečnosti, ochrany utajovaných a iných chránených skutočností, orgánov verejnej moci a verejných činiteľov, nedovoleného prekračovania hraníc a trestných činov proti mieru, ľudskosti a vojnových zločinov. Činy spáchané v cudzine cudzincami, ak nemajú trvalý pobyt na území SR a neohrozujú záujem  chránený Trestným zákonom priamo na území Slovenskej republiky by inak neboli postihnuteľné podľa Trestného zákona okrem prípadu, ak by išlo o obzvlášť závažný zločin proti občanovi Slovenskej republiky, ale vtedy by čin musel byť v mieste spáchania trestný. 

K bodu 5
	Zakotvením tohto odseku sa čiastočne uplatňuje materiálny korektív pri posudzovaní naplnenia okolností, ktoré podmieňujú použitie vyššej trestnej sadzby v rámci kvalifikovaných skutkových podstát, z hľadiska ich závažnosti. V tejto súvislosti je potrebné zdôrazniť, že navrhovanou zmenou nie je dotknuté formálne chápanie trestného činu z hľadiska základnej skutkovej podstaty trestného činu. V praxi je overené, že pri formálnom ponímaní trestného činu k aplikácií týchto zákonných znakov uvedených v odseku 1 dochádza aj v prípadoch, keď intenzita alebo spôsob vykonanie okolností, ktoré podmieňujú použite vyššej trestnej sadzby páchateľa nedosahujú požadovaný stupeň závažnosti trestného činu. Navrhovaná zmena umožní precíznejšie ustálenie, či zistené okolnosti prípadu alebo konania páchateľa spôsobujú vyššie ako iba nepatrné zvýšenie závažnosti trestného činu.

K bodu 6 
Trestný zákon upravuje iba trestnú zodpovednosť fyzických osôb, čo je všeobecná zásada individuálnej zodpovednosti a zásada zodpovednosti za zavinenie, ktoré sa rešpektujú a nie je potrebné výslovne vyjadrovať, že páchateľom môže byť fyzická osoba.  

K bodu 7 
Dovolené riziko v terajšom znení podmieňuje vylúčenie protiprávnosti činu tým, že spoločensky prospešná činnosť v oblasti výroby a výskumu sa musí vykonávať v súlade s dosiahnutým stavom poznania. Táto podmienka sa vzťahuje na celú činnosť výroby a bádania. Pri logickom a gramatickom výklade by to v konečnom dôsledku viedlo k stagnácií pokroku, lebo to, čo by nezodpovedalo tejto podmienke, by znamenalo protiprávnosť. Dosiahnutý stav poznania v čase výkonu činnosti preto musí predstavovať len východisko ďalšieho vývoja výroby a výskumu. Tomu zodpovedá novoupravené znenie § 27 Trestného zákona. 

K bodu 8 
Súčasná konštrukcia sa v dôvodovej správe k Trestnému poriadku odvoláva na Rímsky štatút Medzinárodného trestného tribunálu, ktorý sa však týka len troch trestných činov podľa Trestného zákona a to trestný čin genocídia podľa § 418, trestný čin neľudskosti podľa § 425 a trestný čin vojnového bezprávia podľa § 433 Trestného zákona. Čl.33 Rímskeho štatútu uvádza, že: 
Článok 33
Príkazy nadriadeného a nariadenie zákona 

1. Skutočnosť, že trestný čin v jurisdikcii Súdu spáchala osoba v súlade s príkazom vlády alebo vojenského alebo civilného nadriadeného, nezbavuje túto osobu trestnej zodpovednosti, s výnimkou, keď

a) osoba podliehala zákonnej povinnosti plniť príkazy vlády alebo daného nadriadeného, 
b) osoba nevedela, že tento príkaz je nezákonný, a
c) príkaz nebol zjavne nezákonný.

2. Na účely tohto článku sú príkazy páchať genocídu alebo zločiny proti ľudskosti zjavne nezákonné. 

Je zrejmé, že nariadenie zákona v anglickej verzii ako „prescription of law“ nemusí byť len nariadenie zákona ale akýkoľvek právny predpis. Takisto je potrebné upozorniť, že uvedený dôvod vylúčenia protiprávnosti sa netýka všetkých trestných činov v 12 hlave Trestného zákona, ale len genocídia, zločinov proti ľudskosti a vojnových zločinov. Účelom odseku 2 a 3 malo byť riešenie otázky zosúladenia slovenského Trestného poriadku s čl.33 Rímskeho štatútu Medzinárodného trestného tribunálu, teda zabezpečiť, aby osoby, ktoré sa dopustili genocídia, zločinov proti ľudskosti a vojnových zločinov v zmysle skutkových podstát prijatých na výklad čl.6, 7 a 8 Rímskeho štatútu Medzinárodného trestného tribunálu nemohli byť nesúdené slovenskými súdmi z dôvodu, že ich konaniu by chýbala protiprávnosť z dôvodu, že konali na základe pokynu nadriadeného. Z hľadiska vnútroštátneho práva pri iných trestných činoch je uvedený problém riešený dostatočne v odseku 1 „...z rozhodnutia .. iného orgánu verejnej moci, ... z plnenie ... iných úloh... spôsob výkonu práv a povinností nesmie odporovať všeobecne záväznému právnemu predpisu.“ Nie je teda potrebné pre účely iných trestných činov odlišných od trestných činov genocídia, neľudskosti a vojnového bezprávia,  uvádzať, že osoba nevedela, že príkaz vládneho orgánu alebo nadriadeného je v rozpore s právnym predpisom a že zároveň bolo rozhodnutie zjavne nezákonné. Pre účely výkonu povinnosti vyplývajúceho z rozhodnutia vlády pri iných trestných činoch ako podľa Rímskeho štatútu je podstatné, aby spôsob výkonu povinnosti neodporoval právnemu predpisu. To, že, či rozhodnutie vlády alebo nadriadeného v súlade s takýmto rozhodnutím vlády bolo nezákonné, je pre účely odseku 1 bezvýznamné a to aj z toho dôvodu, že význam zákonnosti takéhoto rozhodnutia na úrovni okolnosti vylučujúcej protiprávnosť by mohol byť sporný, nakoľko by si orgán činný v trestnom konaní musel urobiť úsudok o tom, či je rozhodnutie vlády nezákonné, čo sa javí pri následnom skúmaní, či osoba vedela, že či je rozhodnutie vlády nezákonné, ako bezpredmetné pre skúmanie protiprávnosti samotného spáchania trestného činu, keďže významné pre protiprávnosť v Trestnom zákone je samotné konanie páchateľa, teda spôsob výkonu povinnosti, ale nie jeho právny základ, ktorým je rozhodnutie vlády.
Dikciu v § 28 ods.2 o „rozhodnutí nadriadeného v súlade s rozhodnutím vlády“ neustanovuje čl.33 Rímskeho štatútu, ktorý uvádza akékoľvek „neoprávnený príkaz nadriadeného“. Pri súčasnom znení odseku 3 je dokonca riziko, že  prípade, ak spôsob výkonu povinnosti z úlohy uloženej nadriadeným podriadenému bude nezákonný, ale osoba to nebude vedieť a zároveň rozhodnutie vlády nebude zjavne nezákonné, tak nebude niesť trestnú zodpovednosť. Zároveň sa nerieši problém čl.33 Rímskeho štatútu, ktorým je neoprávnený príkaz nadriadeného bez neoprávneného príkazu vlády. V tomto prípade § 28 ods. 2 vôbec problém nerieši, čo vo väzbe na odsek 3 možno pri genocídiu a neľudskosti hodnotiť ako implementáciu Rímskeho štatútu, nakoľko pri týchto zločinoch sa nemožno dovolávať plnenia príkazu, keďže taký príkaz je vždy zjavne neoprávnený. Odsek 3 vylučuje výkon povinnosti aj pri trestnom čine vojnového bezprávia podľa § 433 Trestného zákona, ktorý je premietnutím čl.8 Rímskeho štatútu, ktorý uvádza vojnové zločiny, pri ktorých neplatí nevyvrátiteľná domnienka, že príkaz na vojnový zločin je zjavne neoprávnený. Čiže pri vojnovom bezpráví podľa § 433 Trestného zákona je potrebné zohľadniť 3 podmienky čl. 33 ods.1 Rímskeho štatútu, a to, či osoba podliehala povinnosti plniť príkaz, či nevedela, že je príkaz neoprávnený a či nebol príkaz zjavne nezákonný. Ak sú splnené všetky tri podmienky, nastúpi odsek 1 §-u 28 ako okolnosť vylučujúca protiprávnosť. V súčasnosti sa teda pri vojnovom bezpráví stanovuje prísnejšia trestnosť ako požaduje Rímsky štatút, čo nie je vhodné a dokonca umožňuje vystaviť Slovenskú republiku kritike tohto medzinárodného súdu za nerešpektovanie štandardov pri vojnových zločinoch. Osobitosť riešenia výkonu povinnosti pri vojnovom bezpráví je daná povahou príkazov v rámci vojenských štruktúr, kde sa príkazy častokrát vykonávajú okamžite a nie je si možné u podriadeného overiť, či je neoprávnený a za nesplnenie príkazu hrozia prísne sankcie a objektívne, ak by bol vojak názoru, že príkaz je nezákonný a následne by sa ukázalo, že je zákonný, zrejme by to malo tiež za následok sankcie zo strany nadriadeného, dokonca oprávnené.    

K bodu 9 
	Legislatívno-technická úprava súvisiaca so zmenou nadpisu § 419 na Terorizmus a jeho podpora. 

K bodu 10 
	Ustanovujú sa nové ochranné opatrenia, ktoré sa budú ukladať právnickým osobám zneužitým na spáchanie trestnej činnosti fyzickými osobami.

K bodu 11 
Ide o prevzaté ustanovenie z terajšieho ustanovenia § 38 ods. 1, ktoré je vyprecizované o zaradenie okolnosti podmieňujúcej použitie vyššej trestnej sadzby pod okolnosť, ktorá je zákonným znakom trestnej sadzby a zároveň sa jednoznačnejšie zakazuje prihliadnuť na okolnosť podmieňujúcu použitie vyššej trestnej sadzby, ak sa už na ňu prihliadlo ako na okolnosť, ktorá je zákonným znakom trestného činu, z iného dôvodu, napr. pri trestnom čine krádeže podľa § 212 Trestného zákona, kde už vlámanie je obsiahnuté v základnej skutkovej podstate a tak sa nemôže použiť ako závažnejší spôsob konania so zvýšenou trestnou sadzbou.  Ustanovuje sa zákonný príkaz prihliadnuť na okolnosť podmieňujúcu použitie vyššej trestnej sadzby ako na priťažujúcu okolnosť, ak sa v dôsledku aplikácie nového § 8 ods.2 na túto okolnosť podmieňujúcu použitie vyššej trestnej sadzby neprihliadne. 

K bodom 12 a 13
	Navrhuje sa opätovne vrátiť k demonštratívnemu výpočtu poľahčujúcich a priťažujúcich okolností. Súčasná úprava taxatívneho vymedzenia poľahčujúcich a priťažujúcich okolností nie je typická pre kontinentálne trestné právo. Jej účelom je viazať sudcu na zákonom výslovne predvídané okolnosti a následne po zvážení pomeru poľahčujúcich a priťažujúcich okolností modifikovať trestnú sadzbu. Pri opustení takéhoto prístupu v tejto novele Trestného zákona nie je ďalej opodstatnené zotrvávať na taxatívne určenom chápaní priťažujúcich a poľahčujúcich okolností. 

K bodu 14 
	Nová právna úprava § 38 navrhovaná v bodoch 1 až 6 má za cieľ odstrániť prísne matematické a zároveň nesmierne komplikované vypočítanie trestu, ktoré obmedzovalo súdy pri ukladaní trestu za opakovanú trestnú činnosť spôsobom, ktorý často zužoval trestnú sadzbu na minimum, dokonca v jednom prípade sa pri trestnej sadzbe prekryla dolná hranica s hornou hranicou.  Sudcovia boli nútení používať špeciálne vytvorené vzorce na výpočet trestnej sadzby. Predvídateľnosť výšky konečného trestu sa častokrát významne znižovala. Okolnosti, na ktoré má sudca prihliadať pri určovaní výmery trestu, neboli schopné prispieť k určeniu výšky trestu, ktorý by sme mohli označiť za primeraný. V súčasnej systematike osobitnej časti Trestného zákona sú spodné hranice skutkových podstát dostatočne vysoké na to, aby sa zabezpečilo primerané potrestanie páchateľa opakovanej trestnej činnosti aj bez zvyšovania dolných hraníc. Odstránením súčasného znenia § 38 ods.7 sa odstraňuje úplne bezprecedentné prepojenie trestania súbehu zvýšením hornej hranice a súčasným zvýšením dolnej hranice z dôvodu, že ide o opakovanú trestnú činnosť, pričom išlo zároveň aj o súbeh. Trestné sadzby za trestné činy  prípade opakovanej trestnej činnosti ale aj súbehu trestných činov tak zohrávali len funkciu „odrazových mostíkov“ pre stanovenie konečnej trestnej sadzby. Súčasný trend harmonizácie trestných sadzieb na úrovni III. piliera Európskej únie sa týka len horných hraníc trestných sadzieb. Navrhovaná úprava umožňuje prísne individuálne potrestanie páchateľov dopúšťajúcich sa opakovane zločinov a obzvlášť závažných zločinov už prepustených z výkonu trestu za predošlý zločin alebo obzvlášť závažný zločin. Podmienky zvyšovania trestných sadzieb sú upravené podľa novovytvorených druhov recidívy, pričom na všetky tieto prípady sa vzťahuje pravidlo zakotvené v odseku 5, čo zabezpečuje dostatočne prísny a úmerný postih recidívy. Tento spôsob ukladania trestu takémuto páchateľovi je úplne transparentný a umožňuje sudcovi vhodne využiť celý rozsah upravenej trestnej sadzby. Lehoty uvedené v odsekoch 1 až 4 plynú od okamihu prepustenia páchateľa z výkonu trestu odňatia slobody alebo podmienečného prepustenia z výkonu trestu odňatia slobody. V rozdielnosti začatia plynutia lehôt u páchateľa prepusteného po výkone trestu a páchateľa podmienečne prepusteného z výkonu trestu sa zohľadňuje skutočnosť, že páchateľ sa v skúšobnej dobe osvedčil a nemôže byť znevýhodnený voči páchateľovi, ktorý vykonal celý trest odňatia slobody a nebol z neho podmienečne prepustený. Ustanovenia § 38 sa nepoužijú v prípade, ak došlo k zahladeniu predošlého trestu, pretože novovytvorené druhý recidívy sa neviažu v dôsledku definície pojmu potrestaný v § 128 ods.7 na odsúdeného, ktorému bol zahladený trest.

K bodu 15 
Zakotvuje sa vylúčenie páchateľa z možnosti zníženia trestu pod zákonom stanovenú dolnú hranicu trestnej sadzby v prípade, že si stav zmenšenej príčetnosti privodil hoci aj z nedbanlivosti pod vplyvom návykovej látky. 

K bodu 16
	Legislatívno-technická úprava  súvisiaca so zmenou názvu trestného činu podľa § 297.

K bodu 17 
Legislatívno-technická úprava súvisiaca so zmenou názvu trestného činu podľa § 419.

K bodu 18
Zužuje sa možnosť znížiť výšky trestu na základe konania o dohode o vine a trestu na jednu štvrtinu dolnej hranice trestnej sadzby z dôvodu, že v aplikačnej praxi pri závažnejších trestných činoch dochádzalo k ukladaniu príliš nízkych trestov nevyjadrujúcich závažnosť trestného činu.  

K bodom 19 až 21
Upresňujú sa podmienky uloženia súhrnného trestu tak, aby bolo jednoznačne zrejmé, že sa týkajú aj jednočinného aj viacčinného súbehu. Vypadáva pôvodný odsek 2 zakotvujúci neprimerane prísnu asperačnú zásadu, ktorá zvyšovala zákonnú hornú hranicu trestnej sadzby pri súbehu s aspoň jedným zločinom. Ide o návrat k výlučnosti absorpčnej zásady pri súbehu trestných činov. Podľa § 37 písm. h) je súd povinný použiť spáchanie viacerých trestných činov ako priťažujúcu okolnosť. Pri súčasných vysokých trestných sadzbách je preto odôvodnené vypustenie asperačnej zásady pri súbehu trestných činov. Zároveň súčasný odsek 3 sa stáva odsekom 2 a upresňuje sa v ňom, že ak sú iné tresty ako je trest odňatia slobody pri pôvodnom rozsudku, tak sa v rozsudku o spoločnom treste za pokračovací trestný čin povinne uložia znovu za rovnakých podmienok ako sa ukladajú pri súhrnnom treste.

K bodu 22
	Legislatívno-technická úprava vo väzbe na zmenu číslovania odsekov v § 34.

K bodu 23
Táto úprava zakotvuje povinnosť započítania doby zadržania do uloženého trestu. Podľa doterajšej úpravy takáto doba strávená v zadržaní nemohla byť obvinenému započítaná do trestu. Navrhovanou úpravou sa umožní započítať do trestu aj dobu strávenú v zadržaní, po ktorej nebol obvinený následne vzatý do väzby. Maximálna doba strávená v zadržaní môže byť až päť dní.

K bodu 24
	Pojem „nádej“ sa nahrádza pojmom zodpovedajúcim súčasným trendom logickej úvahy.

K bodu 25
 	Navrhuje sa vypustiť zo zásady tri krát a dosť základné skutkovú podstatu lúpeže podľa § 188 ods.1 spáchanú bez obzvlášť priťažujúcich okolností ako je použitie zbrane, násilie, hrozby bezprostredného násilia, hrozby inej ťažkej ujmy, využitie tiesne, neskúsenosti, surový a trýznivý spôsob, po dlhší čas, ľsti atď. a novovytvorenú základnú skutkovú podstatu týranie blízkej osoby a zverenej osoby podľa § 208 ods.1, ktorá sa vyňala z pôvodnej základnej skutkovej podstaty tak, že týranie psychického charakteru voči blízkej alebo zverenej osobe sa stane menej závažným zločinom, pričom tiež použitie zbrane, násilia, hrozby bezprostredného násilia, hrozby inej ťažkej ujmy, využitie tiesne, neskúsenosti, surový a trýznivý spôsob, po dlhší čas, ľsti, sexuálneho motívu, ak sa spôsobí ťažkú ujmu na zdraví alebo smrť, bude umožňovať použitie zásady tri krát a dosť. Legislatívno-technická úprava súvisiaca so zmenou názvu trestného činu podľa § 297 a 419.

K bodom 26 a 27
Navrhuje sa doplnenie tohto ustanovenia tak, aby bolo zrejmé, že musí ísť o trestný čin spáchaný v skúšobnej dobe podmienečného odsúdenia.

K bodu 28
Dôvodom rozšírenia rozsahu trestných činov podliehajúcich obligatórnemu ukladaniu peňažného trestu je plnenie záväzku vyplývajúceho z rámcového rozhodnutia Rady 2005/212/SVV o konfiškácii príjmov, nástrojov a majetku z trestnej činnosti, ktorý v čl.3 upravuje konfiškačné trestné činy odkazom na ďalšie rámcové rozhodnutia ako:
a)	rámcové rozhodnutie Rady 2000/383/SVV o zvýšenej ochrane pred falšovaním prostredníctvom pokút a ďalších trestných sankcií v súvislosti so zavádzaním eura
b)	rámcové rozhodnutie Rady 2001/500/SVV o praní špinavých peňazí, identifikácii, vyhľadávaní, zmrazení, zaistení a konfiškácii nástrojov a príjmov z trestnej činnosti
c)	rámcové rozhodnutie Rady 2002/629/SVV o boji proti obchodovaniu s ľuďmi
d)	rámcové rozhodnutie Rady 2002/946/SVV o posilnení penalizačného rámca na prevenciu uľahčovania vstupu , tranzitu a pobytu
e)	rámcové rozhodnutie Rady 2004/68/SVV o boji proti pohlavnému zneužívaniu detí a detskej pornografii
f)	rámcové rozhodnutie Rady 2004/757/SVV, ktorým sa stanovujú minimálne ustanovenia o znakoch skutkových podstát trestných činov a trestov v oblasti nezákonného obchodu s drogami
g)	rámcové rozhodnutie Rady 2002/475/SVV o boji proti terorizmu, ak je horná hranica trestu odňatia slobody 5 až 10 rokov a ak sa týka prania špinavých peňazí, tak horná hranica trestu odňatia slobody je najmenej 4 roky
h)	trestný čin, ktorý môže viesť k dosiahnutiu finančného prospechu.
Zároveň druhou podmienkou konfiškácie je preukázanie, že konfiškovateľný majetok pochádza z trestných činností osoby z obdobia pred odsúdením. Zároveň sa upresňuje pôvod majetku resp. príjmov ako majetku resp. príjmov pochádzajúcich z trestnej činnosti, nakoľko pojem nelegálny príjem sa v Trestnom zákone nepoužíva.  Po implementácii III. smernice EÚ proti praniu špinavých peňazí a nového Dohovoru proti praniu špinavých peňazí, o zaistení, vyhľadávaní a konfiškácii a o financovaní terorizmu by malo ísť o totožné príjmy resp. zisky. Rámcové rozhodnutie Rady 2005/212/SVV formuluje záväzok členského štátu EÚ tak, aby majetok pochádzal z trestnej činnosti.

K bodu 29 
	Stanovuje sa povinnosť súdu pri určovaní rozsahu prepadnutého majetku na okolnosti, za ktorých bol trestný čin spáchaný a v prípade obligatórneho trestu prepadnutia majetku musí súd prihliadnuť aj na výšku majetku a príjmov pochádzajúcich z trestnej činnosti.

K bodu 30 
	Legislatívno-technická úprava súvisiaca s bodom 28, ktorou sa zjednocuje pojem „príjem pochádzajúci z trestnej činnosti“ a zavádza sa aj pojem „vec pochádzajúca z trestnej činnosti“, nakoľko nie vždy sa bude dať určiť, že vec bola získaná konkrétnym trestným činom. Vychádza za odporúčania na posúdenie podľa bodu 134 Podrobnej hodnotiacej správy tretieho kola o Slovensku Výboru expertov na hodnotenie opatrení proti praniu špinavých peňazí (Moneyval) zo septembra 2006, kde hodnotitelia pracovnej skupiny navrhujú jednoznačnejšie vymedziť pre účely odsúdenia za pranie špinavých peňazí všeobecnosť predikatívnych trestných činov na rozdiel od konkrétneho trestného činu. Nakoľko toto odporúčanie sa premietlo v bode 28, je vhodné, aby naň reagoval aj trest prepadnutia veci a v nadväznosti naň aj ochranné opatrenie zhabania veci vo väzbe na bod 32.

K bodom 31 a 32
	Navrhuje sa umožniť súd prepustiť na podmienku odsúdených za zločiny už po polovici výkonu trestu a odsúdených za obzvlášť závažné zločiny už po 2/3 výkonu trestu. V zásade ide o návrat k podmienkam podmienečného prepustenia podľa starého Trestného zákona z roku 1961. Účel trestu v podmienkach demokratického zriadenia je ochranný, preventívny ale aj výchovný, čo je vyjadrené v § 34 ods.1 Trestného zákona spojením „trest má zabezpečiť ochranu spoločnosti tým, že mu zabráni v páchaní ďalšej trestnej činnosti a vytvorí podmienky na jeho výchovu k tomu, aby viedol riadny život a súčasne iných odradí od páchania trestných činov..“ Teda preventívna a výchovná funkcia napĺňajú ochrannú funkciu. Pri rozdelení oboch spôsobov naplnenia hlavného ochranného účelu trestu však musí byť zachovaný vyvážený pomer. Zdá sa, že v prípade zločinov, ktoré nemajú povahu obzvlášť závažných zločinov, je 2/3 obdobie výkonu trestu odňatia slobody podľa súčasnej úpravy príliš dlhé, aby sme mohli konštatovať, že súdu je umožnené pozorovať plnenie výchovnej funkcie trestu. Takisto ¾ obdobie výkonu trestu odňatia slobody podľa súčasnej úpravy pri obzvlášť závažných zločinoch nemusí vždy vyjadrovať napriek závažnosti takýchto zločinov pomer preventívnej a výchovnej funkcie trestu dostatočne vhodne. Novela Trestného zákona dôsledne presadzuje pomer preventívnej a výchovnej funkcie v pomere 1:1 tam, kde niet dôvodu na preváženie preventívnej funkcie. Preváženie preventívnej funkcie trestu možno konštatovať len pri obzvlášť závažných zločinoch, kde je dolná hranica trestu odňatia slobody najmenej 10 rokov. Na druhej strane treba uviesť, že súčasné trestné sadzby z hľadiska svojej výšky predstavujú z celosvetového hľadiska nadštandard. Treba uviesť aj to, že súd môže pri podmienečnom prepustení určiť v rámci skúšobnej doby probačný dohľad a ustanoviť prepustenému primerané obmedzenia a povinnosti, čo je možnosť súdu, ktorou sa má zabezpečiť plnenie dohľad nad plnením výchovnej funkcie trestu.  Zároveň je potrebné poukázať na navrhovanú zmenu § 67, podľa ktorej sa ¾ lehota pri výkone trestu odňatia slobody bude používať výlučne na zásadu tri krát a dosť, ak bol uložený trest odňatia slobody na 25 rokov, čo je presne 18 rokov a 9 mesiacov. Pri trestoch, ktoré sa neukladajú pri použití zásady tri krát a dosť, ktorá sa používa pri trestných činoch, ktoré možno považovať za najnebezpečnejšie zločiny proti základným právam a slobodám, nie je preto odôvodnená dlhšia lehota minimálneho výkonu trestu odňatia slobody.

K bodom 33 a 34
	Podmienečné prepustenie z výkonu trestu odňatia slobody uloženého na základe aplikácie zásady tri krát a dosť je v súčasnej úprave pri treste odňatia slobody na doživotie vylúčené a v úprave podľa už zrušeného Trestného zákona z roku 1961 je vylúčené úplne. Avšak podľa súčasnej úpravy pri aplikácii zásady tri krát a dosť je možné, aby osoba odsúdená za zločin, ktorý nie je obzvlášť závažným zločinom, mohla byť podmienečne prepustená po 2/3 výkonu trestu, ak nebola odsúdená na doživotie, ale bola odsúdená presne na 25 rokov, pretože odsúdená bola za „obyčajný“ zločin, hoci predošlé dva trestné činy mohli byť obzvlášť závažnými zločinmi. Ak by bola odsúdená za obzvlášť závažný zločin nie na doživotie, ale na 25 rokov, prepustená by mohla byť po ¾ výkonu trestu, hoci predošlé dva trestné činy mohli byť pokusom „obyčajného“ zločinu. Na strane druhej prechodné ustanovenie nového Trestného zákona z roku 2005 v § 437 ods.3 druhá veta v platnom znení zakotvilo možnosť podmienečného prepustenia z výkone trestu odňatia slobody uloženého v trvaní 20 až 25 rokov po troch štvrtinách výkonu uloženého trestu odňatia slobody, ak sa o podmienečnom prepustení rozhoduje po 1. januári 2006. Je potrebné zvýhodnenie odsúdených podľa zásady tri krát a dosť na základe nového Trestného zákona, ak sú odsúdení na 25 rokov za „obyčajný“ zločin zrušiť a zakotviť jednotnú ¾ lehotu výkonu trestu na podmienečné prepustenie, ktorú je potrebné aplikovať všeobecne na všetkých odsúdených podľa tejto zásady, ak nie sú odsúdení na doživotie. Zároveň sa navrhuje zrušiť doterajší zákaz podmienečného prepustenia osoby odsúdenej na doživotie podľa zásady tri krát a dosť z dôvodu, že osobu odsúdenú na doživotie bez použitia tejto zásady možno podmienečne prepustiť po 25 rokoch výkonu trestu odňatia slobody. V oboch prípadoch ide o prvýkrát odsúdenú osobu na doživotie a preto nie je dôvod na odlišné zaobchádzanie. Zároveň sa vypúšťa ¾ hranica lehoty výkonu trestu odňatia slobody pri obzvlášť závažných zločinoch vo väzbe. Je potrebné upozorniť na situáciu, ktorá sa môže vyskytnúť pri použití zásady tri krát a dosť, kde už bola osoba raz odsúdená na doživotie a spáchala trestný čin, pri ktorom sa použije zásada tri krát a dosť. Takáto osoba už nemôže byť podmienečne prepustená, pretože je opätovne odsúdená na doživotie. V spojení s navrhovanou zmenou § 92 nebude možné zahladiť odsúdenie na doživotie, aj keby sa osoba osvedčila v skúšobnej dobe.    

K bodu 35
Legislatívno-technická oprava. 

K bodu 36
Dopĺňa sa možnosť uloženia ochranného liečenia páchateľovi, ktorý spáchal trestný čin v súvislosti s patologickým hráčstvom. 

K bodu 37
	Zavádza sa povinnosť uloženia zhabania veci, ak patrí osobe, ktorá vedela, že pochádza z trestnej činnosti. Týmto sa reaguje na odporúčanie bodu 156 a 161) Podrobnej hodnotiacej správy tretieho kola o Slovensku Výboru expertov na hodnotenie opatrení proti praniu špinavých peňazí (Moneyval) zo septembra 2006. ktorá vyslovila záver o tom, že Slovenská republika potrebuje komplexný a účinný právny a operatívny režim zhabania majetku, ktorý sa bude uplatňovať na priame a nepriame príjmy páchateľov a tretích strán s výhradou práv bona fidei tretích strán zhodných so štandardami v Dohovorom OSN proti nadnárodnému organizovanému zločinu a Dohovorom rady Európy o praní špinavých peňazí, vyhľadávaní, zaistení a konfiškácii príjmov z trestnej činnosti. Hodnotitelia pracovnej skupiny boli znepokojení, že prepadnutiu majetku sa dá vyhnúť prevodmi majetku na tretie osoby a členov rodiny formou darov alebo za veľmi nízku cenu, aby sa vyhli príkazom na prepadnutie majetku resp. zhabanie veci. Poukázali aj na to, že práva bona fidei tretích strán vôbec nie sú chránené. Vzhľadom na to, sa zavádza vedomostný prvok viažúci sa na osobu, ktorej patrí vec, ktorá je vecou v zmysle § 60 ods.1 Trestného zákona, za ktorú sa v zmysle § 60 ods.4 Trestného zákona rozumejú aj príjmy z trestného činu. Osoby, ktoré budú dobromyseľné v otázke pôvodu majetku, budú môcť ako zúčastnené osoby v trestnom konaní uplatňovať svoje procesné práva predkladaním dôkazov o pôvode majetku. Prokurátor však v každom prípade bude niesť dôkazné bremeno preukázania nedobromyseľnosti osoby, ktorej vec patrí.

K bodu 38
	Odôvodnenie nevyhnutnosti zaviesť ochranné opatrenia proti právnickým osobám ako uskutočnenie medzinárodnoprávnych záväzkov a odporúčaní voči Slovenskej republike týkajúcich sa zavedenia sankcií voči právnickým osobám za trestné činy fyzických osôb spáchaných v rámci oprávnení resp. podriadenosti voči právnickej osobe je uvedené vo všeobecnej časti dôvodovej správy bod II. 

K bodu 39
Dopĺňa sa možnosť účinnej ľútosti aj pri obdobnej forme nedbanlivostného konania.

K bodu 40 
Spresňujú sa podmienky účinnej ľútosti pri trestnom čine nevyplatenia mzdy a odstupného podľa § 214 v súvislosti s vedomostnou zložkou páchateľa o jeho povinnosti vyplatiť mzdové náležitosti v stanovenom termíne.

K bodu 41 
Dôvodom rozšírenia ustanovenia o účinnej ľútosti o nové písmeno d) je umožniť aplikáciu osobitných ustanovení zákona o ochrane hospodárskej súťaže o neuložení, resp. znížení pokuty (ďalej len „Leniency program“) a vytvoriť priestor pre trestnoprávny postih tých ostatných účastníkov kartelovej dohody, ktorých účasť na takejto zakázanej dohode bola odhalená prostredníctvom Leniency programu. Leniency program je legálny, účinný a často krát jediný nástroj súťažných orgánov, vrátane Európskej komisie, na odhaľovanie najzávažnejších typov dohôd obmedzujúcich súťaž, tzv. kartelových dohôd, ktorých preukázanie je bez jeho aplikácie takmer nemožné. Svojim charakterom ide o najzávažnejšie porušenia zákona o ochrane hospodárskej súťaže s výrazným negatívnym dopadom na spotrebiteľa, ako aj na celé odvetvie (napr. dohody uzatvorené medzi konkurentmi a týkajúce sa určenia cien, delenia trhov, obmedzovania výroby alebo koordinácie správania v procese verejného obstarávania). Ich cieľom je zvýšenie cien tovarov a služieb poskytovaných účastníkmi dohody a tým aj ich zisku, pričom pre spotrebiteľov neprinášajú žiadne objektívne výhody. Leniency program v súčasnosti upravuje v § 38 ods. 11 a 12 zákon č. 136/2001 Z. z. o ochrane hospodárskej súťaže a o zmene a doplnení zákona Slovenskej národnej rady č. 347/1990 Zb. o organizácii ministerstiev a ostatných ústredných orgánov štátnej správy Slovenskej republiky v znení neskorších predpisov v znení neskorších predpisov. Podľa tohto ustanovenia, ak podnikateľ – účastník kartelovej dohody – predloží príslušnému súťažnému orgánu rozhodujúci, resp. významný dôkaz o existencii takejto dohody a zároveň splní kumulatívne zákonom stanovené taxatívne podmienky, súťažný orgán mu pokutu neuloží, resp. zníži. Zavedenie tohto inštitútu do slovenského právneho poriadku bolo súčasťou aproximácie národného súťažného práva. Súčasne je však potrebné konštatovať, že bariérou jeho reálnej aplikácie je skutočnosť, že nepostihovanie podnikateľa za jeho konanie, vyplývajúce z tohto programu sa vzťahuje len na správny delikt, nie aj na trestný čin. V zmysle Trestného zákona je však takýto podnikateľ – fyzická osoba, resp. fyzická osoba konajúca za právnickú osobu – naďalej potenciálnym páchateľom trestného činu podľa § 250 Trestného zákona. Podnikatelia, vrátane nadnárodných spoločností, tak z obavy z trestnoprávneho postihu napr. ich konateľov neposkytujú súťažnému orgánu, ktorý je v takýchto prípadoch vo veľkej dôkaznej núdzi, dôkazy o kartelových dohodách. Návrh tiež reflektuje úpravu iných členských krajín EÚ, kde aplikácia Leniency programu je dôvodom na to, aby sa voči takémuto podnikateľovi nezačalo trestné stíhanie.

K bodu 42 
Úprava spresňuje spôsoby možnosti plnenia daňovej povinnosti, pričom súčasne reaguje na formy vyšetrovania.  

K bodu 43
	   Implementácia odporúčania OECD postihovať trestné činy podplácania zahraničných verejných činiteľov v medzinárodných obchodných transakciách bez výnimky, čím sa vyhovelo bodu 244. Správy pracovnej skupiny OECD o aplikácii Dohovoru o podplácaní zahraničných verejných činiteľov v medzinárodných obchodných transakciách z novembra 2005.

K bodu 44
	Čl. 33 Dohovoru Rady Európy o ochrane detí pred sexuálnym vykorisťovaním a sexuálnym zneužívaním, schválený Výborom ministrov Rady Európy 12.júla 2007 na 1002-om zasadnutí stanovuje, že je potrebné, aby zmluvné štáty určili premlčacie doby primerane závažnosti trestného činu s ohľadom na to, aby trestné stíhanie mohlo pokračovať aj po dosiahnutí plnoletosti dieťaťa-obete sexuálneho zneužívania a vykorisťovania. Navrhuje sa preto, aby pri trestných činoch, pri ktorých je maximálne 10 ročná premlčacia lehota, pri nich neplynula premlčacia doba v období, keď obeť ešte nemá 18 rokov, tak aby trestné stíhanie mohlo byť účinné z jej pohľadu, ak by sa rozhodla oznámiť spáchanie trestného činu až v dospelosti po utrpení psychického šoku. 

K bodu 45
Navrhovaná úprava reaguje na všetky rozpätia trestných sadzieb odňatia slobody pri aplikácií príslušných ustanovení na zahladenie odsúdenia a sprísňuje tak podmienky na zahladenie odsúdenia pri trestoch prevyšujúcich 10 rokov.

K bodu 46 
Podľa navrhovanej úpravy sa vylučuje zahladenie odsúdenia na trest odňatia slobody na doživotie vzhľadom na jeho charakter a povahu, keďže jeho uloženie sa vzťahuje len na páchateľov obzvlášť závažných zločinov a páchateľov, ktorým bol tento druh trestu odňatia slobody uložený na základe zásady tri krát a dosť .

K bodu 47
Je vylúčené, aby podľa súčasnej právnej úpravy mohol byť vojakom v zmysle ustanovenia § 128 ods. 3 mladistvý. Preto nemožno ani proti vojakovi uplatňovať osobitné ustanovenie o stíhaní mladistvých a nemožno mu uložiť ochrannú výchovu.

K bodu 48 
Legislatívno-technická oprava evidentne chybného textu.

K bodu 49
Spresnenie tohto ustanovenia si vyžadujú  prípady, keď páchateľ koná pred viac ako dvoma súčasne prítomnými osobami, medzi ktorými sa nachádza napr. novorodenec alebo osoba, ktorá v dôsledku poruchy zmyslového ústrojenstva nie je schopná vnímať konanie páchateľa. 

K bodu 50
	Vypúšťa sa obmedzenie rozsahu pokračovacích trestných činov na čiastkové útoky spáchané na území Slovenskej republiky. Toto obmedzenie nie je dôvodné, pretože zásada, že pri pokračovacích trestných činoch sa za miesto spáchania tohto činu považuje každé miesto, kde bol spáchaný a zásada teritoriality, ktorá umožňuje považovať za trestné také činy, ktoré aspoň sčasti nastali v cudzine, aj keď následok nastal celkom mimo územia Slovenskej republiky, umožňujú postihovať aj čiastkové útoky pokračovacieho trestného činu spáchaného v zahraničí. Zároveň sa zjednoduší realizácia prípadných žiadostí o uznávanie cudzích rozhodnutí, pretože čiastkové útoky pokračovacieho trestného činu, ktoré by inak nemuseli byť trestnými podľa právneho poriadku Slovenskej republiky, nakoľko Slovenská republika uznáva cudzie rozhodnutia na základe zásady obojstrannej trestnosti typu in concreto, čo znamená, že trestnosť sa posudzuje podľa právneho poriadku ako celku. Teda posudzuje sa aj otázka pôsobnosti Trestného zákona, pri ktorom, ak len medzinárodná zmluva nestanoví inak, nie každý čiastkový útok pokračovacieho trestného činu, ak sa posudzuje ako samostatný trestný čin, musí byť spáchaný v pôsobnosti Trestného zákona, a to v prípade ak celý nastal v cudzine a mal celý následok v cudzine alebo došlo k ohrozeniu záujmu chráneného Trestným zákonom v cudzine.
	Na druhej strane sa takýto čiastkový útok spáchaný v cudzine stane súčasťou trestného činu spáchaného čiastočne na území Slovenskej republiky a v dôsledku toho sa v prípade dôjdenia európskeho zatýkacie rozkazu stane dôvodom pre jeho odmietnutie podľa § 14 ods.1 písm. h) zákona č.403/2004 Z.z. o európskom zatýkacom rozkaze, aj keď by sa čiastkový útok stal celý na území štátu, ktorý vydal európsky zatýkací rozkaz a to dokonca, ak by aj išlo o trestný čin, pri ktorom sa neskúma obojstranná trestnosť. Rámcové rozhodnutie 2002/584/SVV o európskom zatýkacom rozkaze však v čl.4 bod 7 písm. a) výslovne umožňuje takéto odmietnutie vykonania európskeho zatýkacieho rozkazu.

K bodu 51
	Výslovne sa zakotvuje, že aj doručenie trestného rozkazu, voči ktorému následne nie je podaný odpor, teda má účinky právoplatného rozsudku, spôsobuje ukončenie možnosti objektívnej súvislosti medzi čiastkovými útokmi pokračovacieho trestného činu a každé ďalšie čiastkové útoky sa už budú posudzovať ako iný trestný čin od toho, ktorý bol páchaný pred doručením trestného rozkazu. 

K bodu 52
	Navrhovaná zmena vylučuje ušlý zisk z pojmu škoda na účely Trestného zákona. V žiadnom prípade však nejde o zásah do ustanovení Trestného poriadku podľa § 46 Trestného poriadku a do konštantnej judikatúry viažucej sa na výklad pojmu škoda. Účelom vypustenia ušlého zisku spod pojmu škoda na účely Trestného zákona je zabezpečiť preukázateľnú mieru istoty pri stanovovaní trestnej zodpovednosti pri základných skutkových podstatách a pri kvalifikovaných skutkových podstatách, ktorých naplnenie najmä pri majetkových trestných činoch závisí od stanovenia výšky škody spôsobenej trestným činom.  Zároveň je potrebné poukázať aj na skutočnosť, že ušlý zisk ako pojmový znak škody na účely Trestného zákona na rozdiel od Trestného poriadku, kde v sa v dôsledku judikatúry prevzal z náuky civilného práva a osvedčil sa v rámci adhézneho konania na účely náhrady škody poškodenému, v oblasti stanovovania trestnej zodpovednosti ide o zjavne nepotrebný prvok. V súčasnosti je jeho využiteľnosť možné spravidla len pri kvalifikovaných skutkových podstatách, kde je možné aj zavinenie z nedbanlivosti vo vzťahu k ťažšiemu následku, čiže netvorí pojmový základ pre stanovenie zodpovednosti v základnej skutkovej podstate. Teda jeho využiteľnosť má v súčasnej dobe vplyv len na výšku trestnej sadzby, ale nie na samotnú trestnú zodpovednosť. Len výnimočne totiž možno preukázať úmyselné spôsobenie škody trestným činom na ušlom zisku. 

K bodu 53
Zmena tohto ustanovenia je viazaná na sprehľadnenie jednotlivých výšok škôd tak, aby boli bez prepočítavania zrozumiteľné.  

K bodu 54
Zmena tohto ustanovenia súvisí s pojmom „škoda“ ako zákonným znakom skutkovej podstaty, ak nie je uvedená jej výška, tak, že iba pri majetkových trestných činoch s výnimkou trestného činu poškodzovania cudzej veci podľa § 246 (ochrana majetku pre pomaľovaním a postriekaním) a trestného činu poškodenia a zneužitia záznamu na nosiči informácii podľa § 247 sa pojem „škoda“ bez uvedenia jej výšky bude vykladať ako „malá škoda“. Pri počítačovej kriminalite je potrebné postihovať akékoľvek škody pri implementácii počítačového podvodu v novoformulovanom         § 247 ods.2, nakoľko v zmysle čl. 8 vládou schváleného Dohovoru rady Európy o počítačovej kriminalite sa pri počítačovom podvode vyžaduje spôsobenie škody bez ohľadu na jej výšku.    

K bodu 55
	Navrhuje sa zosúladiť definícia pojmu dieťaťa s 
a)	čl. 1 písm. a) rámcového rozhodnutia Rady 2004/68/SVV z 22.decembra 2003 o boji proti sexuálnemu vykorisťovaniu detí a detskej pornografii,
b)	čl. 3 písm. a) Dohovoru Rady Európy o ochrane detí pred sexuálnym vykorisťovaním a sexuálnym zneužívaním, schválený Výborom ministrov Rady Európy 12.júla 2007 na 1002-om zasadnutí, kde už uplynula implementačná lehota v januári 2006
c)	čl.4 písm. d) Dohovoru Rady Európy o boji proti obchodovaniu s ľuďmi, ktorý Slovenská republika ratifikovala 27. marca 2007, pričom na jeho platnosť sú potrebné ešte 3 ratifikácie
d)	bod I.2.a) odporúčania R (2001)16 o ochrane detí proti sexuálnemu vykorisťovaniu schválené Výborom ministrov Rady Európy  31.októbra 2001 na 771.zasadnutí zástupcov ministrov,
e)	čl. 3 písm. d) Protokolu o prevencii, potláčaní a trestaní obchodovania s ľuďmi, osobitne so ženami a deťmi, doplňujúci Dohovor Organizácie Spojených národov proti nadnárodnému organizovanému zločinu uverejnený pod č. 34/2005 Z.z. a platný pre Slovenskú republiku od 21. októbra 2004.
	V týchto záväzných dokumentoch sa uvádza, že dieťa je osoba, ktorá nedovŕšila 18 rokov veku bez možnosti výnimky dosiahnutia plnoletosti skôr ako je to napr. v Dohovore OSN o právach dieťaťa alebo ako to štátom dovoľuje Dohovor Rady Európy o počítačovej kriminalite. Nový prístup sa zakladá na premise, že dieťa sa musí chrániť bez ohľadu na to, či uzavrelo manželstvo alebo nie. Rozsah ochrany poskytnutej Dohovorom OSN o právach dieťaťa sa tak rozširuje na všetky osoby, ktoré nedovŕšili 18 rokov.  

K bodu 56
Je potrebné explicitne vymenovať tie bezpečnostné a ozbrojené zbory, ktorých príslušníci podľa platnej právnej úpravy podliehajú pôsobnosti vojenských súdov a ktorí sa v čase krízovej situácie stanú príslušníkmi ozbrojených síl. 

K bodu 57 
Povolenie nosiť služobnú rovnošatu po skončení služobného pomeru sa týka významných štátnych sviatkov a výročí významných udalostí. Zmyslom existencie vojenských trestných činov je ochrana špecifických vzťahov v ozbrojených silách a zboroch zabezpečujúca disciplínu v nich a ich akcieschopnosť. Ide o archaické ustanovenie, ktoré v nových pomeroch ozbrojených síl a zborov nemá opodstatnenie. Ak niekto nie je „vojak“, nie je dôvod, aby zodpovedal za vojenské trestné činy v čase, keď má oblečenú uniformu z vyššie uvedených príležitostí alebo aj mimo týchto príležitostí svojvoľne.

K bodu 58
	Trestný čin násilia voči nadriadenému podľa § 399 Trestného zákona príslušníka Policajného zboru, Železničnej polície, Zboru väzenskej a justičnej stráže, Národného bezpečnostného úradu, Slovenskej informačnej služby a colník pri výkone vojenských povinností, na ktoré môžu byť povolaní aj v čase bezpečnosti, je potrebné výslovne zakotviť týmto legislatívno-technickým spôsobom.

K bodu 59 
	Jednoznačnejšie sa vyjadruje povaha prostriedkov, ktorými sa podporuje zločinecká alebo teroristická skupina. Takéto formulácia je potrebná z dôvodu vyhnutia sa prípadnému nepriaznivému hodnoteniu pracovných skupín Rady Európy Moneyval alebo OSN pri posudzovaní zavedenia trestnosti financovania teroristických organizácii. Pojem „prostriedky“ síce obsahuje aj finančné prostriedky, avšak medzinárodné organizácia pri takýchto aspektoch trestnosti vyžadujú výslovnú úpravu finančného charakteru prostriedkov určených pre teroristickú skupinu. 

K bodom 60 a 61
	Navrhuje definovať pojmy zverená vec a zmocnenie v súlade so zásadami právnologického myslenia. Nakoľko prisvojenie môže byť dôsledkom zmocnenia alebo aj nálezu veci patriacej štátu alebo tretej osoby, ktorá ju nemá v moci, ako aj sprenevery zverenej veci bez zmocnenia sa, je potrebné dôsledne odlíšiť pojmy zmocnenie sa a prisvojenie veci. Je potrebné umožniť postihovať aj prípady, ak sa niekto zmocní veci, ku ktorej držiaca osoba nemá oprávnenie držať.

K bodu 62
	Doterajšie znenie definície úplatku vychádza z nepresného prekladu vysvetľujúcej správy k Trestnoprávnemu dohovoru Rady Európy o korupcii, kde sa výslovne spomínal termín „právny nárok“ a zároveň z nedôslednej implmentácie odporúčania z vysvetľujúcej správy k tomuto dohovoru. Dikcia „lawfully entitled“ sa môže preložiť skôr ako „zákonné oprávnenie“. Zároveň v bode 38. vysvetľujúcej správy sa uvádza, že postih by sa nemal týkať výhod povolených zákonom alebo administratívnymi pravidlami ako aj nepatrných darov, darov veľmi nízkej hodnoty alebo spoločensky uznaných darov. Je zrejmé, že zákonmi Slovenskej republiky nie je možné vytvoriť zákonný katalóg dovolených a zakázaných výhod, a preto je potrebné okrem neoprávnených plnení obsiahnuť v úplatku aspoň všeobecne aj nenáležité plnenie. Za nenáležité plnenie tak možno považovať nielen také, ktoré nie je označené za výslovne povolené ale aj také, ktoré neprináleží páchateľovi trestného činu korupcie. Napr. kúpa nehnuteľnosti za zvýhodnených podmienok, ktoré nie sú objektívne zdôvodniteľné, by tak mohla založiť podozrenie z nenáležitej výhody, čo pri súčasnej úprave nie je možné, nakoľko právo kupovať má každý.
 
K bodu 63
	Navrhuje sa upresniť definíciu prostitúcie, ak je vykonávaná na dieťati, tak aby zodpovedal definícii v čl.19 ods.2 Dohovoru Rady Európy o ochrane detí pred sexuálnym vykorisťovaním a sexuálnym zneužívaním, schválený Výborom ministrov Rady Európy 12.júla 2007 na 1002-om zasadnutí. Za prostitúciu vykonávanú na dieťati sa bude považovať aj akákoľvek sexuálna praktika bez potreby fyzického styku prostredníctvom pohlavného orgánu ako aj sledovanie obnažených pohlavných  orgánov na sexuálne účely ako aj obnaženého ohanbia predvádzajúceho sa dieťaťa . Za odmenu sa bude považovať aj sľub odmeny alebo iné plnenie nemajú charakter odmeny, avšak poskytnuté v súvislosti s prostitúciou vykonávanou na dieťati. Zároveň sa implementuje aj čl.21 tohto dohovoru, ktorí požaduje učiniť aj osoby, ktoré zlákajú resp. navedú deti na vykonávanie sexuálnej aktivity bez odmeny v rámci pornografických vystúpení a čl. 2 písm. a) a b), ktoré požaduje zaviesť trestnosť nútenia dieťaťa na účasti na pornografických vystúpeniach a navádzania dieťa na účasť na pornografických vystúpeniach rámcového rozhodnutia Rady 2004/68/SVV o boji proti pohlavnému zneužívaniu detí a detskej pornografii, ktoré malo byť implementované do januára 2006. 

K bodu 64 
	Navrhuje sa zosúladiť definíciu detskej pornografie, v prípade, ak ide o zobrazenie individuálneho dieťaťa, s čl.1 písm. b) bod i. a iii. rámcového rozhodnutia Rady 2004/68/SVV z 22.decembra 2003 o boji proti sexuálnemu vykorisťovaniu detí a detskej pornografii ako aj s čl.20 ods.2 Dohovoru o ochrane detí pred sexuálnym vykorisťovaním a sexuálnym zneužívaním, ktorý bude otvorený na podpis v októbri 2007. Tieto dokumenty vymedzujú detskú pornografiu pri zobrazení individuálneho dieťaťa bez fyzického styku s inou osobou tak, že trestným je potrebné urobiť zobrazenie pohlavných orgánov dieťaťa s primárne sexuálnym účelom, kdežto zobrazenie ohanbia len v prípade, ak ide o smilné predvádzanie dieťaťa. Zobrazenie ostatných obnažených častí tela dieťaťa sa medzinárodnými záväzkami nevyžaduje. Rozširuje sa, že nielen dieťa, ktorým je skutočné dieťa v zmysle § 128 ods.1 Trestného zákona, ale aj zobrazenie počítačom vytvorenej podoby dieťaťa bude spadať do rozsahu definície detskej pornografie. Navrhuje sa postihovať aj takú pornografiu, v ktorej sa zobrazuje osoba staršia ako 18 rokov, ktorá vyzerá ako dieťa, pričom zahrnutie takéhoto chápanie detskej pornografie do výkladu ustanovenia o definícii detskej pornografie bude v praxi napĺňať požiadavku „..zásady, že ustanovenia trestného práva nesmú byť použité rozširujúcim spôsobom (extenzívne) na ujmu obžalovaného, ktorá je dôsledkom zásady zákonnosti vo vzťahu k trestnému činu a trestaniu a celkovejšie dôsledkom zásady právnej istoty, zabraňuje vzniku trestného stíhania ohľadne správania, ktoré nie je výslovne ustanovené ako trestné (culpable – hodné trestu) v zákone. Táto zásada, ktoré je jednou zo všeobecných právnych zásad založených na ústavných tradíciach spoločných členským štátom, je rovnako zakotvená v rôznych medzinárodných zmluvách, najmä v čl.7 Dohovoru o ochrane ľudských práv a základných slobôd (pozri rozsudok ESĽP Kokkinakis v. Grécko, 25.5.1993, ods. 52  rozsudok ESĽP S.W. v. Spojené kráľovstvo a C.R. v. Spojené kráľovstvo, 22.11.1995, ods. 35 a ods. 33)“, čo  sa uvádza v bode 25 rozsudku ESD vo veci Trestné stíhanie proti X zo dňa 12.12.1996. Pokiaľ ide o formy sexuálneho správania, vyžaduje sa podľa spomenutých dokumentov, aby išlo aj o predstierané formy takéhoto sexuálneho správania a vyžaduje sa aj to, aby do definície  detskej pornografie v rámci pojmu zjavné sexuálne správanie  v zmysle čl. 20 ods.2 Dohovoru o ochrane detí pred sexuálnym vykorisťovaním a sexuálnym zneužívaním a bodu 143 vysvetľujúcej správy k nemu, boli zahrnuté okrem zobrazenia sexuálneho styku, ako je napr. orálno-análny styk, styk so zvieraťom, aj iné sexuálne praktiky nemajúce charakter sexuálneho styku ako je masturbácia, sadistické alebo masochistické zneužitie v sexuálnej súvislosti

K bodu 65
V terajšej právnej úprave § 137 ods. 3 je uvedené, že svojvoľného vzdialenia sa dopustí osoba, ktorá vykonáva povinnú vojenskú službu. Treba však poukázať na fakt, že v roku 2005 bola povinná vojenská služba zrušená a poznáme iba štátnu službu profesionálneho vojaka alebo mimoriadnu službu.  V  nadväznosti na terajšiu právnu úpravu § 137 je aplikácia trestného  činu dezercie podľa  § 405 a § 406 Trestného zákona nerealizovateľná, nakoľko  tieto ustanovenia pojednávajú o spáchaní trestného činu osoby vykonávajúcej povinnú vojenskú službu, ktorá sa svojvoľne vzďaľuje. V praxi teraz dochádza k tomu, že krátkodobé vzďaľovanie alebo nenastúpenie do zamestnania sa u profesionálnych vojakov sa musí kvalifikovať ako trestný čin vyhýbania sa výkonu vojenskej služby podľa § 402 Trestného zákona, kde je trestná sadzba vyššia ako u trestného činu dezercie za krátkodobé svojvoľné vzďaľovanie. Nie je teda možné použiť za menej závažné konanie menej prísnejšiu skutkovú podstatu. Uvedený návrh tento nedostatok odstraňuje.

K bodu 66 
Uvedenou zmenou sa umožní tvrdší postih páchateľov najzávažnejších trestných činov ako sú trestné činy proti životu a zdraviu a to tak, že použitie zbrane pri úkladnej vražde bude mať za následok obligatórne doživotie, pri vražde možnosť doživotia, pri zabití bude k dispozícii sadzba dvanásť až pätnásť rokov a pri usmrtení dva až päť rokov, podobne sa zvýši trestná sadzba aj pri trestných činoch proti zdraviu. Vzhľadom na nový odsek 2 § 8 však aj v tomto prípade bude potrebné použitie zbrane skúmať z hľadiska jej vplyvu na závažnosť trestného činu. Napr. použitie atrapy zbrane môže v kontexte ďalších okolností spôsobiť nepoužitie tejto okolnosti ako závažnejšieho spôsobu konania a tak sa trestná sadzba nezvýši.

K bodu 67
	Chránená osoba je osobitný kvalifikačný pojem na účely naplnenia pojmových znakov kvalifikovaných skutkových podstát trestných činov s vyššou trestnou sadzbou. Zaraďujeme medzi ňu aj blízku osobu, ktorá vystupuje ako predmet trestného činu resp. ako obeť trestného činu. Za blízku osobu sa považuje podľa § 127 ods.3 príbuzný v priamom pokolení, osvojiteľ, osvojenec, súrodenec a manžel, ale aj iné osoby v rodinnom alebo obdobnom pomere, ak by ujmu, ktorá utrpela jedna z nich, druhá právom pociťovala ako ujmu vlastnú. Ak sa páchateľ dopustí nedbanlivostného trestného činu na takejto osobe, v súčasnom období zodpovedá podľa prísnejšej trestnej sadzby pri týchto vybraných nedbanlivostných trestných činoch s takýmto zvýšením trestnej sadzby :
1.	zabitie podľa § 147 zo sadzby 7 až 10 rokov na 9 až 12 rokov
2.	zabitie podľa § 148 zo sadzby 3 až 8 rokov na 5 až 10 rokov
3.	usmrtenie podľa § 149 zo sadzby 0 až 3 roky na 2 až 5 rokov
4.	ublíženie na zdraví (ťažká ujma na zdraví) podľa § 157 zo sadzby 0,5 až 2 roky na 1 až 5 rokov.
Je teda zrejmé, že navrhovaná úprava zameraná na vypustenie nedbanlivostných trestných činov spáchaných na blízkej osobe spod osobitných kvalifikačných pojmov má riešiť prípady ublíženia na zdraví s ťažkou ujmou na zdraví, kde vyššia trestná sadzba nie je odôvodnená najmä v prípadoch, ak je blízka osoba existenčne závislá od páchateľa.  

K bodu 68
Rámcové rozhodnutie Rady 2002/475/SVV o boji proti terorizmu nebolo doteraz dôsledne aplikované, konkrétne jeho čl.3, ktorý stanovuje povinnosť penalizovať krádež, vydieranie a vystavenie falošných dokladov spáchané s pohnútkou spáchať trestný čin terorizmu. Pre zjednodušenie implementácie a orientácie v Trestnom zákone sa navrhuje vložiť pod osobitný kvalifikačný pojem osobitného motívu aj pohnútku spáchať trestný čin terorizmu a jeho podpory podľa § 419. Zároveň sa zavádza nový typ osobitného motívu a to pohnútka verejne podnecovať k násiliu alebo nenávisti voči skupine osôb alebo jednotlivcovi určiteľnému podľa rasy, farby pleti, pôvodu rodu, národnosti, etnickej skupiny alebo náboženstva, ak je zámienkou pre predchádzajúce kritériá identifikácie. Záväzok zaviesť túto pohnútku vyplýva z čl. 4 rámcového rozhodnutia  Rady o boji proti niektorým formám a prejavom rasizmu a xenofóbie prostredníctvom trestného práva, ktoré už má konečnú podobu zaslanú 19.júla 2007 Generálnym sekretárom Rady Výboru stálych predstaviteľov a požaduje, aby sa rasistická a xenofóbna motivácia považovala buď za priťažujúcu okolnosť alebo za obzvlášť priťažujúcu okolnosť. Za rasistickú a xenofóbnu motiváciu sa považuje motivácia verejne podnecovať nenávisť alebo násilie voči príslušníkom inej rasy, farby pleti, národnosti, etnickej skupiny, rodového pôvodu alebo náboženstva podľa čl. 1 ods.1 písm. a).

K bodom 69 a 70
	Navrhuje sa ako okolnosť podmieňujúcu použitie vyššej trestnej sadzby pri úmyselnom ublížení na zdraví zaviesť spôsobenie ťažkej ujmy na zdraví. Ide o zavedenie ustanovenie § 221 ods.3 Trestného zákona z roku 1961 s identickou výškou trestnej sadzby. V zmysle interpretačného pravidla podľa § 18 písmeno a) Trestného zákona postačí pri ťažšom následku ako okolnosti podmieňujúcej použitie vyššej trestnej sadzby zavinenie z nedbanlivosti, pričom je zrejmé, že navrhované znenie § 156 ods.2 nevyžaduje v prípade ťažšieho následku úmyselné zavinenie. Zároveň sa navrhuje pri úmyselnom ublížení na zdraví závažnejším spôsobom konania, napr. zbraňou, násilím, hrozbou bezprostredného násilia atď. alebo za krízovej situácie zvýšiť trestnú sadzbu na 3 až 8 rokov.

K bodu 71
	Navrhuje sa prebrať predchádzajúca právna úprava ustanovenia § 224 ods. 3 a ods. 4 Trestného zákona č. 140/1961 Zb., ktorá v súčasnej právnej úprave absentuje. Z aplikačnej praxe vyplýva, že si predmetné ustanovenie vyžaduje novú zákonnú úpravu doplnením nových odsekov 3 a 4, v ktorých sa upravuje postih páchateľov tohto trestného činu za osobitných podmienok.

K bodu 72 
Z aplikačnej praxe vyplýva, že si predmetné ustanovenie vyžaduje novú zákonnú úpravu, pretože pre naplnenie zákonných znakov tohto trestného činu sa vyžaduje porušenie dôležitej povinnosti páchateľa, ktorej intenzitu je potrebné vyjadriť aj v primeranej a odstupňovanej sadzbe trestu odňatia slobody.

K bodu 73
	Čl. 3 ods. 1 písm. a) bod i. Opčného protokolu k Dohovoru o právach dieťaťa o predaji detí, detskej prostitúcii a detskej pornografii prijatý 25.mája 2000 v New Yorku, platného pre Slovenskú republiku od 25.júla 2004, uverejneného pod č. 424/2004 Z.z. požaduje od zmluvných štátov, aby považovali za trestní aj ponuku, dodanie a prijatie dieťaťa na účely sexuálneho zneužívania dieťaťa, dodania orgánov dieťaťa za odplatu, zamestnania dieťaťa na nútených prácach.  Tieto formy konania nie sú v § 179 ods.2 dostatočne vyjadrené z hľadiska objektívnej stránky. Napr. prevzatie je fyzické, kdežto prijatie môže byť vyjadrené, aj tým, že dieťa sa nechá na určitom mieste bez toho, aby sa fyzicky prevzalo. Druhá navrhovaná zmena je odôvodnená tým, že účel sexuálneho zneužívania je odlišný ako účel sexuálneho vykorisťovania, kde dochádza k ekonomickému úžitku z dieťaťa, kdežto pri sexuálnom zneužívaní k tomu nemusí dochádzať.
	Tretia navrhovaná zmena sa týka upresnenia druhu pornografie, nakoľko detská pornografie je pojem odlišný od pojmu pornografia v zmysle § 132. 
Najzávažnejšia zmena sa týka doplnenia rozsahu trestnosti obchodovania s ľuďmi požadovaného Dohovorom Rady Európy proti obchodovaniu s ľuďmi prijatého 16. mája 2005 vo Varšave, ratifikovaného prezidentom SR 27. marca 2007, ktorý zavádza monitorovací mechanizmu orgánu GRETA, na ktorého platnosť je potrebných jeho ratifikácia ešte troma štátmi,  a ktorý nie je aj vzhľadom na súvisiacu povinnosť zaviesť sankcie pre právnické osoby za trestné činy zriadené týmto dohovorom podľa jeho čl.22 dôsledne implementovaný. Čl.20 tohto dohovoru zavádza povinnosť členským štátom zaviesť ako trestné činy aj
a)	falšovanie cestovných dokladov a dokladov totožnosti
b)	zadovažovanie a poskytovanie takýchto dokladov
c)	zadržanie, odobratie, ukrytie, poškodenie alebo zničenie cestovných dokladov alebo dokladov totožnosti inej osoby,
ak sú spáchané na účely obchodovania s ľuďmi. Zároveň sa podľa čl.21 tohto dohovoru zavádza povinnosť zmluvných štátov učiniť legislatívne kroky potrebné k tomu, aby pomoc na spáchanie trestných činov podľa čl.20 bola trestným činom a aby pokus falšovania cestovných dokladov a dokladov totožnosti na účel obchodovania s ľuďmi bol tiež trestný čin.
	Aj keď cestovný doklad a doklad totožnosti sú verejnou listinou a podľa trestného činu falšovania a pozmeňovania verejnej listiny, úradnej pečate, úradnej uzávery, úradného znaku a úradnej značky podľa § 352 ide v prípade falšovania verejnej listiny o pokrytie písmena a) a čiastočne aj písmena b) čl. 20 dohovoru, avšak pojem „zadovažovanie“ už nie je plne pokrytý v § 352 ods.1 Trestného zákona v pojme „nechá si ich vyhotoviť s úmyslom použiť ich ako pravé“. Odhliadnuc od neprimerane nízkej sadzby pri § 352 ods.1 Trestného zákona, kde je horná hranica trestnej sadzby len 3 roky, žiadna okolnosť podmieňujúca použitie vyššej trestnej sadzby nevyjadruje účel obchodovania s ľuďmi. Písmeno c) čl. 20 dohovoru vôbec v Trestnom zákone pokryté nie je. 
	Na porovnanie s trestným činom prevádzačstva podľa § 355 Trestného zákona, implementácia Protokolu o pašovaní migrantov po súši, po mori a letecky, doplňujúceho Dohovor Organizácie Spojených národov proti nadnárodnému organizovanému zločinu z roku 2000, ktorý platí pre Slovenskú republiku od 21.októbra 2004 nevyžadovala, aby sa aj manipulácia s pravými cestovnými dokladmi alebo dokladmi totožnosti stala trestnou na účely pašovania osôb, postačilo zaviesť trestnosť, ak osoba držala doklad inej oprávnenej osoby v úmysle aspoň nepriamo získať materiálnu výhodu, pričom taký doklad použila. Nešlo o postih odoberania pravých dokladov za účelom obmedzenia slobody pohybu migrantov. Na rozdiel od tohto protokolu v čl. 20 písm. c) Dohovoru Rady Európy proti obchodovaniu s ľuďmi, ktorý bol prijatý v roku 2005, teda o päť rokov neskôr, sa už vyžaduje zaviesť trestnosť zadržania, odobratia, ukrytia, poškodenia a zničenia dokladu totožnosti alebo cestovného dokladu na účel obchodovania s ľuďmi. Vzhľadom na to, že obchodovanie s ľuďmi je vymedzené v § 179 ods.1 a ods.2 (dieťa) Trestného zákona, navrhuje sa  doplniť skutkovú podstatu v odseku 2, nakoľko sadzba 4 až 10 rokov je primeraná, o implementáciu čl.20 Dohovoru Rady Európy proti obchodovaniu s ľuďmi. Skúsenosti s podobným orgánom Rady Európy GRECO monitorujúcim dôslednú implementáciu Trestnoprávneho Dohovoru Rady Európy proti korupcii dávajú predpoklad, že v prípade nedôslednej implementácie Dohovoru proti obchodovaniu s ľuďmi sa Slovenská republika bude zbytočne vystavovať objektívnemu nepriaznivému hodnoteniu v rámci plnenia medzinárodných záväzkov. V záujme predídenia potreby ďalšej novelizácie Trestného zákona sa takto vopred navrhuje vyhovieť predpokladanej výčitke monitorovacieho orgánu Rady Európy GRETA. To, že tento orgán bude dôsledne skúmať implementáciu čl. 20 písm. c) je zrejme z bodu 242. vysvetľujúcej správy k tomuto dohovoru: „Pododsek c) na rozdiel od pododseku a) a b) neodkazuje na falošné doklady. Dôvodom je, to že právo niektorých štátov neposkytuje žiadnu osobitnú ochranu pri falošných cestovných alebo identifikačných dokladoch tak, že by ich zobratie alebo zničenie bolo trestným činom. Niektorí členovia Výboru proti obchodovaniu s ľuďmi zriadeného ad hoc (CAHTEH), ktorý pripravili konečné znenie Dohovoru, však majú názor, že z hľadiska nátlaku alebo zastrašovania obetí, následok bol presne ten istý bez ohľadu na to, či odobraté dokumenty boli falšované alebo pravé. Tvorcovia sa preto rozhodli vyškrtnúť odkaz na falšovanie dokladov ako aj ponechať zmluvným stranám voľnosť rozhodnúť, či urobia trestným činom zadržanie, odobratie, ukrytie, poškodenie alebo zničenie falošných cestovných alebo identifikačných dokladov.“   
	Dohovor Rady Európy proti obchodovaniu s ľuďmi bol podpísaný Slovenskou republikou štyri dni pred schválením nového Trestného zákona v Národnej rade Slovenskej republiky.  
  
K bodu 74
	Čl. 3 ods.1 písm. a) ii. Opčného protokolu k Dohovoru o právach dieťaťa o predaji detí, detskej prostitúcii a detskej pornografii prijatý 25.mája 2000 v New Yorku, platného pre Slovenskú republiku od 25.júla 2004, uverejneného pod č. 424/2004 Z.z. zavádza povinnosť pre členské štáty urobiť trestne zodpovednými aj osoby, ktoré podvodným spôsobom ako sprostredkovatelia získajú v rozpore s medzinárodnými právnymi nástrojmi upravujúcimi osvojenie detí súhlas. Takéto konanie nie je podľa súčasného znenia Trestného zákona výslovne trestné. Skutková podstata podvodu podľa § 221 Trestného zákona nie je dostatočná, pretože tá sa týka len podvodu na majetku.  

K bodu 75 a 76
Navrhuje sa prispôsobiť trestný čin znásilnenia podľa § 199 Trestného zákona požiadavke bodu 6.2.6 Odporúčania Parlamentného zhromaždenia Rady Európy 1777 (2007) z 22.januára 2007 o sexuálnych násiliach spojených so schôdzkami za účelom znásilnenia prostredníctvom drog vo väzbe na Správu Výboru pre rovnosť príležitostí pre mužov a ženy z 2. októbra 2006 (Doc. 11038), podľa ktorých majú členské štáty Rady Európy upraviť trestné činy znásilnenia a sexuálneho násilia tak, aby boli išlo rodovo neutrálne trestné činy. 

K bodu 77
	Čl. 23 Dohovoru Rady Európy o ochrane detí pred sexuálnym vykorisťovaním a sexuálnym zneužívaním, schválený Výborom ministrov Rady Európy 12.júla 2007 na 1002-om zasadnutí vyžaduje, aby zmluvné štáty kriminalizovali aj návrh dospelej osoby osobe mladšej ako 15 rokov na osobné stretnutie za účelom spáchania trestného činu sexuálneho zneužívania osoby mladšej ako 15 rokov, pričom takýto návrh je sprevádzaný konaním, ktoré vedie k osobnému stretnutiu (grooming).

K bodu 78 
	Navrhuje sa vytvoriť dve nové alternatívy skutkovej podstaty sexuálneho zneužívania osoby vo veku od 15 do 18 rokov od dôvody vymedzené v čl.18 ods.1 písm. b) Dohovoru Rady Európy o ochrane detí pred sexuálnym vykorisťovaním a sexuálnym zneužívaním, schválený Výborom ministrov Rady Európy 12.júla 2007 na 1002-om zasadnutí ako prípady použitia násilia, nátlaku a hrozby ako aj využitie osobitnej zraniteľnosti situácie dieťaťa, najmä fyzickej a psychickej neschopnosti alebo stavu závislosti. Vysvetľujúca správa k Dohovoru v bode 126. pomenúva jednotlivé prípady stavu závislosti ako prípady vylučujúce možnosť dieťaťa sa vyhnúť podvoleniu voči zneužitiu a zahŕňajú psychické, emočné rodinné, spoločenské a ekonomické, zdravotné situácie, ako nezabezpečenej alebo nelegálnej administratívnej situácie, prípady osamelých maloletých migrantov. 

K bodu 79
	Vopred sa implementuje záväzok Slovenskej republiky z čl. 28 Dohovoru Rady Európy o ochrane detí pred sexuálnym vykorisťovaním a sexuálnym zneužívaním, schválený Výborom ministrov Rady Európy 12.júla 2007 na 1002-om zasadnutí, ktorý zavádza priťažujúce okolnosti, ktoré štáty majú zaviesť tak, aby ich súd mohol v rámci výmery trestu zohľadniť. Navrhuje sa však zakotviť tieto priťažujúce okolnosti ako obzvlášť priťažujúce okolnosti vzhľadom na to, že výpočet priťažujúcich okolností je podľa Trestného zákona taxatívny. Takýto postup je možný vzhľadom na to, že dohovor umožňuje zaviesť tento záväzok v súlade s základnými právnymi princípmi právneho poriadku štátu.  

K bodu 80
	Navrhuje sa oddelenie psychických foriem týrania blízkej alebo zverenej osoby, ktorými sa spôsobuje fyzické alebo psychické utrpenie od fyzických foriem tak, aby sa pri fyzických formách sadzba trestu odňatia slobody z 3 až 8 rokov na 4 až 10 rokov, avšak pri psychických a sociálnych formách, ako aj niektorých ekonomických formách  sa navrhuje znížiť sadzbu trestu odňatia slobody na 2 roky až 6 rokov, aby sa zachovala aj trestnosť prípravy psychického násilia, napr. výzvami na odovzdanie kľúčov od bytu. Takáto diferenciácia pri postihovaní zločinu týrania blízkej osoby a zverenej osoby je odôvodnená záujmom štátu na dodržaní rovnakého prístupu tak pri ochrane detí akýmkoľvek telesným alebo duševným násilím, urážaním alebo zneužívaním, včítane sexuálneho zneužívania, zanedbávaním alebo nedbanlivým zaobchádzaním, trýznením alebo vykorisťovaním počas doby, keď sú v starostlivosti jedného alebo oboch rodičov, zákonných zástupcov alebo akýchkoľvek iných osôb starajúcich sa o dieťa v zmysle čl.19 ods.1 Dohovoru o právach dieťaťa ako aj záujmom štátu na poskytnutí rovnakej ochrany pred fyzickým, sexuálnym a psychickým násilím voči ženám podľa čl. 2 Deklarácie OSN o odstránení násilia páchaného na ženách z 20. decembra 1993, v preambule ktorej sa uvádza, že násilie páchané na ženách je porušovaním práv a základných slobôd žien, pretože znemožňuje alebo celkom anuluje možnosť žien využívať svoje ľudské práva a základné slobody.  Na druhej strane je potrebné rozlišovať situácie, keď páchateľ ešte neprejavuje fyzické násilie a v tomto prípade, ak sa dopustí psychického násilia a spôsobí tak fyzické alebo psychické utrpenie dieťaťu, umožniť súdu v prípade, ak spáchanie psychického násilia bolo sprevádzané poľahčujúcimi okolnosťami, určiť výšku trestu tak, aby bolo možné páchateľa odsúdiť s podmienečným odkladom výkonu trestu s probačným  dohľadom podľa § 51 Trestného zákona a v prípade, ak by zopakoval psychické násilie alebo by sa dopustil už fyzického násilia, došlo by k premene na nepodmienečný trest. Súdy by samozrejme mali zohľadniť, či podmienečný odklad výkonu trestu prospeje udržaniu rodinných vzťahov a prispeje k ich náprave resp. udržaniu. Európsky parlament na svojom februárovom plenárnom minizasadnutí v roku 2006 schválil iniciatívnu správu o boji proti násiliu páchanému mužmi na ženách. Zameriava sa najmä na násilie v rámci rodinných, či partnerských vzťahov a vyzýva na nulovú toleranciu voči všetkým formám násilia na ženách. Odhaduje sa, že v Európe každý rok zomrie minimálne 700 - 900 žien v dôsledku násilia zo strany partnera, pričom tento údaj sa dokonca považuje za podhodnotený. Rozsiahle štúdie vykonané vo Švédsku, Nemecku a Fínsku ukazujú, že najmenej 30 - 35 % žien vo veku medzi 16 a 67 rokov sa niekedy stalo obeťou fyzického, alebo sexuálneho násilia. Ak sa zahrnie aj psychické násilie, tieto hodnoty stúpnu na 45 - 50 %. Správa okrem iného nalieha na členské štáty, aby považovali deti, ktoré sa stanú svedkami týrania svojich matiek, taktiež za obete násilia a aby vzali do úvahy ich nárok na odškodnenie. 

K bodu 81
	Čl. 22 Dohovoru Rady Európy o ochrane detí pred sexuálnym vykorisťovaním a sexuálnym zneužívaním, schválený Výborom ministrov Rady Európy 12.júla 2007 na 1002-om zasadnutí vyžaduje trestnosť tzv. korupcie detí spočívajúcej v umožnení dieťaťu mladšom ako 15 rokov bezprostredne byť svedkom sexuálneho zneužívania iného dieťaťa a lebo akejkoľvek inej sexuálnej aktivity. Také konanie má za následok  poškodenie psychického zdravia, narušený pohľad na sexuálne a osobné vzťahy. 

K bodu 82
Dňom 1.9.2005 nadobudol účinnosť zákon č. 326/2005 Z. z. o lesoch, ktorý zrušil dovtedy platný a účinný zákon č. 61/1977 Zb. o lesoch. Nový zákon už nepozná pojem „lesný pôdny fond, ale pozná už len pojem „lesné pozemky. Z aplikačnej praxe ďalej vyplynula potreba zjednotenia súčasného odseku 1 a 2 § 212 Trestného zákona z dôvodu ich prelínania, aby sa sudcovi vytvoril nástroj na spravodlivé ukladanie trestov. Zavádza sa postih za krádež v prípade, ak nebola spôsobená škoda malá, ale osoba bola v predchádzajúcich 12 mesiacoch odsúdená za krádež. Upravujú sa sadzby v kvalifikovaných skutkových podstatách tak, aby vhodnejšie vyjadrovali závažnosť okolností podmieňujúcich použitie vyššej trestnej sadzby.  

K bodu 83
	Autá v hodnote do 80.000 Sk ceny obvyklej v čase krádeže nemožno trestnoprávne ochrániť pred prípravou ich krádeže, nakoľko ustanovenia prípravy sa vzťahujú len na zločiny. Za prípravu krádeže možno považovať aj držbu špeciálne vyrobených zariadení určených na prekonanie zabezpečovacieho zariadenia v motorovom vozidle. Navrhuje sa preto zaviesť novú skutkovú podstatu výroby a držby náradia na krádeže motorových vozidiel s pevne stanovenou sadzbou bez ohľadu na potenciálnu škodu, ktorá by mohla byť spôsobená použitím takýchto špeciálne vyrobených zariadení. 

K bodom 84 až 88
	Vzhľadom na problém s dokazovaním úmyslu spôsobiť úpadok vlastného podniku sa navrhuje zakotviť aj nedbanlivostnú formu spôsobenia úpadku v dôsledku činností uvedených v § 228 ods.1 Trestného zákona, ktorý je doplnený o ďalšie dôvody vyskytujúce sa v praxi. V rokoch 2000 až 2005 boli podané len dve obžaloby za úmyselný trestný čin zavineného úpadku pre vysokú obtiažnosť dokazovania úmyslu páchateľa spôsobiť úpadok práve na základe ich tvrdenia, že nechceli spôsobiť úpadok, aj keď napríklad investovali do stratového obchodu. Zároveň sa upresňuje objektívna stránka trestného činu tak, aby páchateľovi postačilo na naplnenie skutkovej podstaty tohto trestného činu umožnenie konaní, ktoré majú za následok spôsobenie úpadku a zmarenie uspokojenia veriteľa.   

K bodu 89
Uvedené ustanovenie v plnej miere implementuje čl. 9 nového Dohovoru Rady Európy o praní špinavých peňazí, vyhľadávaní, zhabaní a konfiškácii ziskov z trestnej činnosti a o financovaní terorizmu z roku 2005, ktorý požaduje trestať vedomé vlastnenie a užívanie majetku pochádzajúceho z trestnej činnosti ako aj trestnosť zakrývania  skutočnej povahy, miesta, pôvodu, nakladania alebo pohybu majetku pochádzajúceho z trestnej činnosti, čo sa v navrhovanej úprave rieši rozšírením obligatórnej pohnútky viažúcej sa na objektívnu stránku trestného činu legalizácie príjmov z trestnej činnosti podľa § 233 Trestného zákona. Zároveň je potrebné upresniť, že majetok „pochádza“ z trestnej činnosti. Zároveň sa vkladá zatiaľ neimplementovaná dikcia čl. 6 ods.2 písm. a) Dohovoru Rady Európy o praní špinavých peňazí, vyhľadávaní, zhabaní a konfiškácii ziskov z trestnej činnosti z roku 1990 o pohnútke pomôcť inej osobe vyhnúť sa právnym následkom prania špinavých peňazí. Rovnaké obligatórne ustanovenia má aj čl. 23 Dohovoru OSN proti korupcii z roku 2003 platný pre Slovenskú republiku od 1.júla 2006. Dopĺňajú sa aj alternatívy objektívnej stránky ako „zamení, premení“ ako rozšírenie variantov anglického pojmu „conversion“. Zvyšuje sa horná hranica trestnej sadzby na 6 rokov vzhľadom na odporúčanie bodu 128  Podrobnej hodnotiacej správe tretieho kola o Slovensku Výboru expertov na hodnotenie opatrení proti praniu špinavých peňazí (Moneyval) zo septembra 2006.

K bodu 90
	Trestný čin poškodzovania a zneužitia záznamu na nosiči informácii podľa § 247 Trestného zákona obsahuje v súčasne platnom znení alternatívne skutkové podstaty jednotlivých počítačových trestných činov, ktoré sú vymedzené spôsobom, ktorý nie je v dostatočnom súlade s medzinárodným záväzkom Slovenskej republiky, ktorý je ustanovený v Dohovore Rady Európy č. 185 o počítačovej kriminalite, ktorý už vstúpil do účinnosti v 20 členských štátoch Rady Európy ako aj v Spojených štátoch amerických ako nečlenskom štáte Rady Európy. Nie je ani v súlade s rámcovým rozhodnutím Rady 2005/222/SVV z 24. februára 2005. Najdôležitejšou prekážkou pri plnení záväzkov zo spomenutých dvoch dokumentov, je existencia pohnútky spôsobiť inému škodu alebo inú ujmu alebo zadovážiť sebe alebo inému neoprávnený prospech ako obligatórneho znaku súčasného znenia skutkovej podstaty trestného činu poškodzovania a zneužitia záznamu na nosiči informácii, ktorú je podľa medzinárodných záväzkov možné uplatniť len pri jednej alternatíve tohto trestného činu, ktorým je samotný nezákonný prístup do počítačového systému. Samotný nezákonný prístup do počítačového systému je možné podmieniť porušením bezpečnostného opatrenia, čo Slovenská republika využíva. Následne sa navrhuje vytvoriť ďalšie alternatívy viažúce sa na konanie bez pohnútky tak, aby sa dosiahol súlad s vymedzením konaní, ktoré Slovenská republika je povinná postihovať ako trestné činy, ako je:
a)	neoprávnené použitie informácii – to záväzky nevyžadujú 
b)	vykonanie zásahu do vybavenia počítača
c)	poškodenie vybavenia počítača s väčšou škodou
d)	bránenie funkčnosti počítačového systému
e)	vytváranie neautentických dát v úmysle uviesť iného do omylu v otázke ich autentickosti alebo použiť ich na právne účely ako autentické
f)	sledovanie neverejného prenosu počítačových dát
g)	nakladanie a prechovávanie zariadení, programov a údajov umožňujúcich prístup do počítačového systému
h)	tzv. počítačový podvod spočívajúci v zásahu do počítačového systému v úmysle zadovážiť si prospech a spôsobení škody.

K bodu 91
Dôvodom navrhovanej zmeny § 250 Trestného zákona je potreba precizovať predmetné ustanovenie vo vzťahu k zodpovednému subjektu za trestný čin zneužitia účasti na hospodárskej súťaži. Vzhľadom na skutočnosť, že v praxi je vo väčšine prípadov subjektom, ktorý zneužíva účasť na hospodárskej súťaži, právnická osoba, ktorá v zmysle platnej právnej úpravy nie je trestnoprávne zodpovedná, je potrebné, pre reálnu aplikovateľnosť predmetného ustanovenia špecifikovať konkrétny subjekt, zodpovedný za konanie tejto právnickej osoby.

K bodom 92 až 99
	Dohovor vyhotovený na základe článku K.3 Zmluvy o Európskej únii o ochrane finančných záujmov Európskych spoločenstiev z 26. júla 1995 platný pre Slovenskú republiku od 29. decembra 2004 obsahuje povinnosť členských štátov zaviesť ako trestné činy nasledovné konania vymedzené v čl.1 tohto dohovoru označené ako podvod dotýkajúci sa finančných záujmov Európskych spoločenstiev:
1.	v súvislosti s výdavkami každý úmyselný čin alebo opomenutie súvisiace s
používaním alebo predkladaním nepravých, nesprávnych alebo neúplných výkazov alebo dokumentov, ktoré majú za následok odcudzenie alebo protiprávne zadržanie finančných prostriedkov zo všeobecného rozpočtu Európskych spoločenstiev alebo z rozpočtov spravovaných Európskymi spoločenstvami alebo v ich mene, nezverejnením informácií v rozpore s konkrétnou povinnosťou, ktoré za následok odcudzenie alebo protiprávne zadržanie finančných prostriedkov zo všeobecného rozpočtu Európskych spoločenstiev alebo z rozpočtov spravovaných Európskymi spoločenstvami alebo v ich mene, nesprávnym použitím týchto finančných prostriedkov na iné účely, ako sú tie, na ktoré boli pôvodne vyčlenené,
2.	v súvislosti s príjmami každý úmyselný čin alebo opomenutie súvisiace s
používaním alebo predkladaním nepravých, nesprávnych alebo neúplných výkazov alebo dokumentov, ktoré majú za následok nezákonný úbytok prostriedkov zo všeobecného rozpočtu Európskych spoločenstiev alebo z rozpočtov spravovaných Európskymi spoločenstvami alebo v ich mene, nezverejnením informácií v rozpore s konkrétnou povinnosťou, ktoré má za následok odcudzenie alebo protiprávne zadržanie finančných prostriedkov zo všeobecného rozpočtu Európskych spoločenstiev alebo z rozpočtov spravovaných Európskymi spoločenstvami alebo v ich mene, nesprávnym použitím právoplatne nadobudnutého zisku, ktoré má za následok odcudzenie alebo protiprávne zadržanie finančných prostriedkov zo všeobecného rozpočtu Európskych spoločenstiev alebo z rozpočtov spravovaných Európskymi spoločenstvami alebo v ich mene.
3.	úmyselné vyhotovenie alebo predloženie nepravých, nesprávnych alebo neúplných výkazov alebo dokumentov s následkom odcudzenia alebo protiprávneho zadržania finančných prostriedkov zo všeobecného rozpočtu Európskych spoločenstiev alebo z rozpočtov spravovaných Európskymi spoločenstvami alebo v ich mene.
	
Súčasná úprava § 261 ods.1 nerozlišuje medzi zdrojmi, ktoré sú príjmami rozpočtov ES a prostriedkami, ktoré sú príjmami rozpočtov ES, čo znamená, že súčasná úprava umožňuje postihovať len machinácie s prostriedkami z rozpočtu ES, avšak zdroje, ktoré sa do rozpočtu vracaju ako aj prospech získaný zo zdrojov, v prípade ich zneužitia nespadajú pod rozsah § 261. Termín „sprenevera“ sa nahradzuje výstižnejším pojmom „prisvojenie“, ktoré má vyjadriť úmysel nakladať s prostriedkami a lebo zdrojmi ako s vlastnými bez toho, aby bolo potrebné spôsobiť dokázateľnú škodu, čo pri pojmu sprenevera môže evokovať skutková podstata trestného činu sprenevery podľa § 213 Trestného zákona. Najdôležitejšou zmenou je však zavedenie samostatnej alternatívy trestné činu poškodzovania finančných záujmov Európskych spoločenstiev v § 261 ods.2, kde sa už pri použití prostriedkov na iný účel nevyžaduje, aby tým musela byť spôsobená sprenevera alebo zadržanie, nakoľko použiť prostriedky na iný účel ako je určený možno aj inak ako prisvojením alebo zadržaním. Doterajšie znenie odseku 1 nasvedčovalo tomu, že v praxi by nebolo možné stíhať osobu, ktorá prostriedky použila na iný účel, ale si ich neprisvojila alebo nezadržala, jednoducho ich použila v rámci súvisiacich alebo nesúvisiacich činností popri účele, na ktorý boli určené alebo ich niekomu umožnila previesť bez toho, aby došlo k prisvojeniu z jej strany. Použitie prostriedkov na iný účel ako na ktorý boli pôvodne určené podľa čl.1 ods.1 dohovoru nevyžaduje mať účinok prisvojenia alebo zadržania. Súčasná nedostatočná implementácia tak môže v prípade odhalenia takýchto konaní spôsobiť neúčinné stíhanie takýchto osôb, narušiť spoluprácu s organizáciami Európskej únie, osobitne OLAF-om, ktorý je poverený viesť vyšetrovania pre podozrenia z trestného činu podvodu proti finančným záujmom Európskych spoločenstiev. Trestné musí byť aj použitie zdrojov rozpočtu ES spôsobom, ktorý vedie k neoprávnenému zníženiu príjmov rozpočtu ES. Ďalej sa zakotvuje nielen trestnosť aktívneho konanie ale aj trestnosť úmyselného umožnenia tohto trestného činu tak ako to vyžaduje uvedený dohovoru, ktorý stanovuje trestnosť nielen aktívneho konania ale aj opomenutia. Zavádza sa aj trestnosť úmyselnej prípravy alebo zadováženia falšovaných, nesprávnych alebo neúplných výkazov, vyhlásení alebo dokladov s následkom prisvojenia alebo zadržania prostriedkov z rozpočtov ES ako aj zdrojov rozpočtov ES. Uvedené konanie by nemohlo byť postihnutí ako príprava na trestný čin poškodzovania finančných záujmov ES podľa § 261 Trestného zákona, ak by prípravu spáchal tá istá fyzická osoba, ktorá by aj použila doklad, pretože sa tu vyžaduje aj spôsobenie následku ustanoveného v tomto trestnom čine, čo pri príprave trestného činu ako vývojového štádia trestného činu z dôvodu zásady subsidiarity nie je možné: ak už došlo k dokonanému trestnému činu, za prípravu sa nezodpovedá.
	Zároveň sa zvyšuje trestná sadzba tak, aby sa tento trestný čin stal zločinom a tým sa vyjadrila jeho závažnosť tak, aby sa zvýraznilo jeho postavenie medzi závažnými trestnými činmi, osobitne, ak ide o trestný čin, pri ktorom sa podľa rámcových rozhodnutí o vzájomnom uznávaní európskeho zatýkacieho rozkazu, príkazu na zaistenia majetku alebo dôkazov, uznávanie a výkon peňažných trestov a trestov prepadnutia majetku, nesmie skúmať obojstranná trestnosť. V dôsledku zvýšenia trestnej sadzby v základných skutkových podstatách došlo k zvýšeniu trestnej sadzby aj v kvalifikovaných skutkových podstatách.  
	V čl. 3 Dohovoru o ochrane finančných záujmov Európskych spoločenstiev sa vyžaduje, aby vedúci podniku alebo iné oprávnené osoby v podniku s rozhodovacou právomocou alebo kontrolnou právomocou zodpovedali trestnoprávne za trestné činy poškodzovania finančných záujmov Európskych spoločenstiev. Vzhľadom na nové znenie ods. 2 § 261, potrebu činiť zodpovednú nielen osobu, ktorá riadi, ale aj osobu, ktoré neriadi, ale kontroluje iné osoby, tak ako to vyplýva zo znenia čl.3 tohto dohovoru (slovenský preklad v Zbierke zákonov pod č.703/2004 Z.z. nesprávne preložil kontrolu ako riadiace právomoci) a obmedziť rozsah zodpovednosti len na prípady prevádzky podniku a osoby podriadené konajúce v mene podniku. Zároveň sa upresňuje, že umožnenie spáchať trestný čin poškodzovania finančných záujmov ES sa bude viazať len na taký trestný čin riadenej alebo kontrolovanej osoby. V kvalifikovaných skutkových podstatách sa umožňuje stíhať nielen spôsobenie škody samotným riadiacim alebo kontrolujúcim subjektom, čo bude pravdepodobne nemožné, ale najmä riadeným alebo kontrolovaným subjektom. 
	Navrhuje sa, aby aj nedbanlivostné porušenie povinností dohľadu alebo náležitej starostlivosti alebo ich nesplnenie pri riadení alebo kontrole pri prevádzke podniku, v dôsledku ktorých sa umožnilo spáchanie uvedeného korupčného konania, bol trestným. Čl.3 Dohovoru nevyžaduje nedbanlivostnú zodpovednosť, ani nestanovuje úmyselnú zodpovednosť, ponecháva otázku na zásady vnútroštátneho právneho poriadku. Zavedením zodpovednosti v celej šírke zavinenia sa umožní reálne uskutočňovať záväzok Slovenskej republiky postihovať trestnou zodpovednosťou osoby napr. ktoré porušili pravidlá vnútorného režimu a nevedeli pritom, že v dôsledku toho môže dôjsť k spáchaniu trestného činu poškodzovania finančných záujmov Európskych spoločenstiev podriadenou osobou a pritom tak mali a mohli vedieť. Ustanovenie, že povinnosti riadiacich alebo kontrolujúcich subjektov sa týkajú len povinnosti dohľadu alebo náležitej starostlivosti síce výslovne zavádzajú zodpovednosť typu culpa in vigilando (opatrnosť), avšak zároveň zabraňujú objektívnej trestnej zodpovednosti.
	Dohovor o ochrane finančných záujmov Európskych spoločenstiev je platný v 21 členských štátoch EÚ okrem šiestich nových členov ako je Česká republika, Maďarsko, Poľsko, Rumunsko, Bulharsko a Malta. 
	Národná stratégia ochrany finančných záujmoch Európskeho spoločenstva v Slovenskej republike schválená uznesením vlády Slovenskej republiky 27.júna 2007 č.547 predpokladá trojpilierový prístup, z ktorého práve tretí pilier sa zaoberá postihom represívnymi orgánmi za odhalené nezrovnalosti.
	Navrhuje sa vypustiť spáchanie poškodzovania finančných záujmov Európskych spoločenstiev z nedbanlivosti, nakoľko to nevyžaduje ani samotný Dohovor ani žiaden Protokol k nemu prijatý. Dôvodová správa k novému Trestnému zákonu zavádzajúco uvádzala, že nedbanlivostné poškodzovanie finančných záujmov sa týka riadiacich a kontrolných pracovníkov ale text § 263 sa týkal len ustanovenia § 261 ods.1 Trestného zákona. Dôvodová správa sa odvolávala dokonca na Protokol, ktorý mal zabezpečiť súlad s nedbanlivostným konaním, pričom Protokol obsahuje len korupčné  trestné činy proti finančným záujmom Európskych spoločenstiev a druhý protokol obsahuje zodpovednosť právnických osôb spolu s legalizáciou príjmov z trestnej činnosti. Nedbanlivostné konanie v prípade povinnosti riadiacich a kontrolných pracovníkov je rovnako závažné ako úmyselné konanie, takže nie je dôvod na zachovanie znenia § 263 Trestného zákona. 

K bodu 100
	Navrhuje sa upustiť od príliš represívneho prístupu pri kriminalizovaní zneužívania informácii v obchodnom styku a postihovať takéto konanie len ak je páchané s pohnútkou prospechu. 

K bodu 101 
Uvedený návrh vychádza z potreby zosúladenia rozsahu, pri ktorom vystupuje usporiadateľ pri verejnom obstarávaní, ktorý nie je obmedzený len na verejnú súťaž, ale aj na iné formy verejného obstarávania.

K bodom 102 až 103
 	Z aplikačnej praxe vyplýva potreba zvýšenia trestných sadzieb u páchateľov takejto trestnej činnosti.

K bodu 104
	Navrhuje sa zaviesť trestnosť neoprávneného prechovávania kolkových známok, poštových cenín, poštových nálepiek a poštových pečiatok s pohnútkou škody alebo prospechu.

K bodu 105
	Legislatívno-technická oprava.

K bodu 106
	Rozširuje sa doterajší spôsob spáchania trestného činu porušovania autorského práva pri zvýšenom postihu na všetky formy trestného činu spáchaného verejne, vrátane doterajšej, ktorá sa viazala len na spáchanie prostredníctvom počítačového systému. Zvýšený  postih sa tak bude týkať aj verejného vystavovania plagiátov. 

K bodom 107 a 108 
Podpora člena teroristickej organizácie nebola doteraz trestná podľa slovenského Trestného zákona. Odporúčanie Výboru Rady Európy pre pranie špinavých peňazí v tretej hodnotiacej správe o SR o plnení odporúčaní FATF o komplexnom postihu financovania terorizmu sa touto zmenou podarí splniť úplne. Zároveň sa na základe záväzku podľa čl.9 Dohovoru Rady Európy o predchádzaní terorizmu z 16. mája 2005, ktorý je platný pre Slovenskú republiku od 1. júna 2007 zakotvuje trestnosť pokusu alebo účasti na objednávke členstva alebo činnosti pre teroristickú skupinu podľa čl. 6 tohto dohovoru, čo je vyjadrené v skutkovej podstate ako trestnosť pokusu alebo účasti na podpore, činnosti, členstve v teroristickej skupine. Zahrnutie vývojového štádia pokusu do skutkovej podstaty je odôvodnené potrebou vytvoriť z neho tzv. podporný trestný čin zmysle čl.9 tohto dohovoru. Zakotvenie účasti na takomto trestnom čine je odôvodnené tým, že dohovor vyžaduje trestnosť riadenia, zosnovania, podpory a všeobecne účasti na objednávke členstva v teroristickej skupine v zmysle čl.9 tohto dohovoru tiež ako podporný trestný čin. Zahrnutie tejto trestnej činnosti do skutkových podstát by nebolo potrebné, vzhľadom na samostatnosť trestnosti pokusu ako aj účastníctva v Trestnom zákone, avšak čl.10 dohovoru požaduje zakotviť sankcie pre právnickú osobu za účasť na podporných trestných činoch. To znamená, že ak osoba konajúce v rámci právnickej osoby za zúčastní na účasti v zmysle čl. 9 dohovoru na podpore teroristickej skupiny, nebolo by ju možné postihnúť za účastníctvo na účastníctve na trestnom čine.   

K bodom 109 až 119 
	Dňa 27.10.2005 bol prijatý zákon č.538/2005 Z.z. o prírodných liečivých vodách, prírodných liečivých kúpeľoch, kúpeľných miestach a prírodných minerálnych vodách, na  ktorý už nestihla reagovať ani novela Trestného zákona pod č.650/2005 Z.z. Tento zákona mení pojem „prírodné zdroje minerálnych stolových vôd“ na pojem „prírodné minerálne zdroje“ pri trestnom čine ohrozenia a poškodenia životného prostredia podľa § 300 a 301 Trestného zákona. Zavádza sa trestnoprávna ochrana jaskýň a ich výplní na úrovni ochrany chránených živočíchov a rastlín podľa § 305 Trestného zákona. Zavádza sa trestnosť odchytu, neoznámenia po predchádzajúcom nájdení chráneného živočícha. Legislatívno-technicky sa upravuje § 305 ods.2 písm. c) vypustením slova „zámerne“, ktoré je právne neurčitým pojmom. Zavádza sa kvalifikačný znak hromadne účinného a zavrhnutiahodného spôsobu pri ochrane rastlín, živočíchov, jaskýň a ich výplní.

K bodu 120
Navrhuje sa rozšírenie rozpätia príslušnej trestnej sadzby tak, aby bolo možné diferencovane postihovať všetky formy spáchania tohto trestného činu.

K bodu 121
	Navrhuje sa zaviesť trestnosť úmyselného zmarenia splnenia dôležitej úlohy, ktorá, pokiaľ nie je spojená s pohnútkou škody alebo prospechu, nie je vôbec trestným činom pri verejných činiteľoch, hoci takýto nedbanlivostný čin trestným činom je.
 
K bodom 122 až 127
	Správa Komisie ES z 18.júna 2007 o opatreniach, ktoré prijali členské štáty na dosiahnutie súladu s rámcovým rozhodnutím 2003/568/SVV o boji proti korupcii v súkromnom sektore uvádza, že pri aktívnom podplácaní Slovenská republika opomenula „ponúknutie“. Zároveň sa reaguje aj na nesplnenie povinnosti zakotviť pri aktívnom podplácaní a nepriamom aktívnom podplácaní „ponuku“ podľa Trestnoprávneho dohovoru Rady Európy o korupcii, čo bolo vytknuté na stretnutí s hodnotiteľmi pracovnej skupiny zástupcov skupiny GRECO a  Slovenskej republiky. 
Navrhovaná právna úprava reaguje na povinnosť dôslednej implementácie ustanovení Trestnoprávneho dohovoru Rady Európy proti korupcii uverejnený pod č. 375/2002 Z.z. a najmä Dodatkového protokolu k nemu z roku 2003 uverejnený pod č. 345/2005 Z.z. a platný pre Slovenskú republiku od 1. augusta 2005, ktoré vyžadujú trestnoprávnu zodpovednosť verejných činiteľov, rozhodcov, zahraničných verejných činiteľov, zahraničných porotcov, rozhodcov, členov miestnych a regionálnych zastupiteľstiev cudzích štátov aj bez splnenia podmienky, že úplatok je protihodnotou konania s porušením povinnosti. Táto zmena sa týka § 331 a 335.
Zároveň sa upravuje § 336 pri nepriamej korupcii tak, že sa bude vzťahovať len na oblasť verejnej moci, teda výhradne na § 330, 331, 334 a 335, teda tam, kde trestnosť nepriamej korupcie v zmysle upravených znení § 331 a 335 požaduje Trestnoprávny dohovoru Rady Európy vo svojom čl.12. V oblasti, kde nie je potrebné, aby sa zavádzala trestnosť nepriamej korupcie, kde sa nevykonávajú právomoci, by trestnosť vykonávania vplyvu na výkon rozhodovania napr. štatutárneho orgánu právnickej osoby mohla byť trestná len za podmienky, že pôsobenie by nebolo na samotné konanie, ale na porušenie povinností. To však Trestnoprávny dohovor Rady Európy nepožaduje. Navyše vykonávanie vplyvu na rozhodovanie subjektov zmluvných vzťahov bez toho, aby tieto pritom mali porušiť povinnosti, nemôže byť trestným činom, ak konanie ovplyvňovaného subjektu by nebolo trestným činom. Pokiaľ ide o § 329 a 333, tieto sa pri novom znení § 331 a 335 budú uplatňovať len na súkromný sektor, pokiaľ sa pri ňom vyskytne vec obstarávania vecí všeobecného záujmu. Pôsobenie svojím vplyvom na rozhodovanie súkromných subjektov trestné nemôže byť ani v tomto prípade, až prípad, ak niekomu sú zverené právomoci a zodpovednosť na úseku plnenia úloh spoločnosti a štátu a tak sa stane verejným činiteľom, zakladá v prípade možného vplyvu na takúto osobu, trestnosť nepriameho úplatkárstva. Úplatky, ktoré nesmerujú k pôsobeniu na verejného činiteľa, nezakladajú trestnú zodpovednosť nepriameho úplatkárstva, ak sa tým len nezaloží trestnosť podľa § 329 a 333, ktoré však samo osobe ako tradičné formy korupcie postačujú aj na pokrytie nepriameho úplatkárstva v súkromnom sektore pri obstarávaní vecí všeobecného záujmu, nakoľko neupresňujú čo presne má byť protihodnotou úplatku. 
Pre porovnanie Dohovor OSN proti korupcii v čl. 18 nevyžaduje trestnosť nepriamej korupcie, len dáva na zváženie zmluvným štátom zaviesť trestnosť pri skutočnom alebo údajnom vplyve na orgán verejnej moci alebo správy. Pri súkromnom sektore ani neodporúča zváženie nepriameho úplatkárstva. Rámcové rozhodnutie Rady EÚ 2003/568/SVV o boji proti korupcii v súkromnom sektore vôbec nepožaduje trestnosť nepriameho úplatkárstva. § 162 Trestného zákona stanovoval pôsobenie vplyvu pri nepriamom úplatkárstve výlučne na „výkon právomoci verejného činiteľa“. V zásade sa táto doktrína nemení ani v zmysle prijatých medzinárodných záväzkov. 
Zároveň sa implementuje čl. 6 Dohovoru vypracovaný na základe čl. K 3 ods.2 písm. c) Zmluvy o Európskej únii o boji proti korupcii týkajúcej sa činiteľov Európskych spoločenstiev alebo činiteľov členských štátov Európskej únie, ktorý má rovnaký charakter ako čl.3 Dohovoru vyhotoveného na základe čl. K 3 Zmluvy o Európskej únii o ochrane finančných záujmov Európskych spoločenstiev, ktorý už bol implementovaný do znenia § 262 Trestného zákona. Ide o trestnú zodpovednosť vedúcich podnikov alebo iných osôb s rozhodovacou právomocou alebo vykonávajúcej kontrolu za trestné činy korupcie, ak osoba jej podriadená konala v mene podniku, spôsobom identickým ako sa navrhuje meniť znenie § 262 Trestného zákona. Zodpovednosť riadiacich a kontrolujúcich osôb sa teda obmedzí len na súvislosť s prevádzkou podniku, na spáchanie trestného činu podľa § 332 voči osobe uvedenej v § 335 a na zabránenie objektívnej trestnej zodpovednosti sa stanovuje, že povinnosť riadiaceho alebo kontrolujúceho subjektu sa musí týkať dohľadu alebo náležitej starostlivosti. Zavádza sa tak nový trestný čin umožnenia podplácania podľa nového § 336a  viažúceho sa na umožnenie podplácania v zmysle § 332, teda s „porušením povinností“ ako to postačí pri Dohovore o ochrane finančných záujmov Európskych spoločenstiev, riadenými a kontrolovanými osobami voči osobám vymedzeným v § 335, teda verejný činitelia, zahraničný verejní činitelia, zamestnanci nadnárodnej organizácie alebo orgánu, ktorým Európske spoločenstvá sú pokrytý, resp. spadajú sem aj orgány vytvorené na základe Zmluvy o Európskych spoločenstvách a dočasne vyslaná osoba členským štátom alebo iným orgánom, nakoľko v § 335 je aj pojem osoba v obdobnej funkcii. Navrhuje sa, aby aj nedbanlivostné porušenie povinností alebo ich nesplnenie pri riadení alebo kontrole pri prevádzke podniku, v dôsledku ktorých sa umožnilo spáchanie uvedeného korupčného konania, bol trestným. Čl.6 Dohovoru nevyžaduje nedbanlivostnú zodpovednosť, ani nestanovuje úmyselnú zodpovednosť, ponecháva otázku na zásady vnútroštátneho právneho poriadku. Zavedením zodpovednosti v celej šírke zavinenia sa umožní reálne uskutočňovať záväzok Slovenskej republiky postihovať trestnou zodpovednosťou osoby napr. ktoré porušili pravidlá vnútorného režimu dohľadu a náležitej starostlivosti a nevedeli pritom, že v dôsledku toho môže dôjsť k spáchaniu trestného činu korupcie podriadenou osobou a pritom tak mali a mohli vedieť. 
 
K bodu 128 
Trestný čin falšovania a pozmeňovania verejnej listiny, úradnej pečate, úradnej uzávery, úradného znaku a úradnej značky sa navrhuje doplniť tak, aby bolo možné uskutočniť záväzok podľa čl.3  rámcového rozhodnutia Rady 2002/475/SVV o boji proti terorizmu, ktorý požaduje zakotviť trestnú zodpovednosť pri vystavení falošných dokladov, ktoré je spáchané členom teroristickej skupiny alebo s pohnútkou spáchať trestný čin terorizmu.

K bodom 129 a 130 
Navrhuje sa zosúladenie názvu ustanovenia s jeho obsahom. Zároveň sa zakotvuje osobitný motív podľa § 140 ako okolnosť podmieňujúca použitie vyššej trestnej sadzby.

K bodu 131 
Z aplikačnej praxe vyplýva potreba doplnenia právnej úpravy najmä vzhľadom na rozširujúce sa výtržníctvo fanúšikov pri športových podujatiach. Zároveň sa legislatívno-technicky upravilo znenie písmena a) § 364 tak, že hrubá neslušnosť alebo výtržnosť je pojmovým znakom aj ostatných dvoch alternatív v písmene c) a d). 

K bodu 132 
	Čl. 3 ods.1 písm. b) Opčného protokolu k Dohovoru o právach dieťaťa o predaji detí, detskej prostitúcii a detskej pornografii prijatý 25.mája 2000 v New Yorku, platného pre SR od 25.júla 2004, uverejneného pod č. 424/2004 Z.z. požaduje od zmluvných štátov učiniť trestnými ponuku, získania, zadováženie a poskytnutie dieťaťa na detskú prostitúciu. Zadováženie a poskytnutí dieťaťa v šírke týchto pojmov nie je zatiaľ trestné v Trestnom zákone.

K bodu 133 
	Čl. 23 Dohovoru Rady Európy o ochrane detí pred sexuálnym vykorisťovaním a sexuálnym zneužívaním, schválený Výborom ministrov Rady Európy 12.júla 2007 na 1002-om zasadnutí vyžaduje, aby zmluvné štáty kriminalizovali aj návrh dospelej osoby osobe mladšej ako 15 rokov na osobné stretnutie za účelom spáchania trestného činu výroby detskej pornografie  s osobou mladšou ako 15 rokov, pričom takýto návrh je sprevádzaný konaním, ktoré vedie k osobnému stretnutiu (tzv. grooming).

K bodom 134 a 135 
	Zavádza sa komplexnejší výpočet konaní, ktorými je možné rozširovať detské pornografické dielo tak, aby sa „rozširovanie“ odlíšilo od iných foriem poskytovania ako napr. robenie dostupným, sprístupnenie, zasielanie, zadovažovanie. Rozširovanie v texte skutkovej podstaty má teda odlišný význam od rozširovania v názve skutkovej podstaty, čo je odôvodnené tým, že podľa judikátov NS ČSR z 30. rokov sa za rozširovanie považovalo len také prenesenie na 1 osobou, ktoré sa tak dialo v úmysle preniesť dielo na ďalšiu osobu prostredníctvom osoby, na ktorú dielo bolo prenesené, prípadne v prípadoch, ak prenášateľ nezabezpečil dielo pred prenosom na tretiu osobu alebo výslovne neupozornil osobu, na ktorú dielo prenáša, aby dielo ďalej neprenášala. Je potrebné pojmu rozširovanie ponechať takýto význam a ostatné formy „rozširovania“ označiť ako sprístupňovanie, robenie dostupným, uvádzanie do obehu a zasielanie, čím dochádza k naplneniu komplexného postihu „rozširovania“ ako je uvedené v názve skutkovej podstaty. Treba poukázať aj na príslušné medzinárodné dohovory a rámcové rozhodnutia Rady, sa rozširovanie odlišuje od robenia dostupným a zadovažovania, v dôsledku čoho je zrejmé, že tieto pojmy majú odlišný obsah, ak sa uvádzajú ako formy konania v texte skutkovej podstaty. Výraz „inak rozširuje“ je preto nedôsledný a vyvoláva dojem akoby napr. robenie dostupným bola forma rozširovania, čo nemusí vždy byť, keďže robiť dostupným môže poskytovateľ robiť bez toho, aby vec bola poskytovateľom poskytnutá inej osobe a bez toho, aby poskytovateľ inú osobu poznal.  Výrazy „dováža, vyváža, ponúka, predáva“ detskú pornografiu výslovne vyžaduje čl. 3 ods.1 písm. c) Opčného protokolu k Dohovoru o právach dieťaťa o predaji detí, detskej prostitúcii a detskej pornografii prijatý 25.mája 2000 v New Yorku, platný pre SR od 25.júla 2004, uverejnený pod č. 424/2004 Z.z.
	Rovnaký problém je aj pri sprístupňovaní pornografie deťom, kde sú len tri formy „ponuka, prenechanie a predaj“, pričom v Trestnom zákone z roku 1961 bol širší pojem „sprístupňovanie“ namiesto „predaja“, čo znamená, že ak niekto dieťaťu urobí dostupnou pornografické dielo, nebude trestne zodpovedným podľa súčasného znenia § 372, ak by to len neurobil na mieste osobám mladším ako 18 rokov prístupným. Môže sa však stať, že dieťa sa dostane na miesto, ktoré nie je deťom prístupné a tak je taký páchateľ sprístupňujúci pornografické dielo na takomto mieste beztrestný.

K bodu 136
Ide o chybné slovné spojenie, ktoré je potrebné zo zákona vypustiť. 

K bodu 137
	Navrhuje sa upresniť text skutkovej podstaty § 377 tak, aby bolo len také sprístupnenie neverejne predneseného prejavu osobnej povahy alebo slova trestané, ktorá sa vykoná spôsobom odporujúcim zákonu. Ak ho zákon nezakazuje, nebude trestné. Na druhej strane sa  prípade sprístupnenia, ktoré zákon zakazuje, bude trestať aj oprávnený záznam, aby nedochádzalo k zneužitiu oprávnene získaných záznamov. 

K bodom 138 a 139
Navrhuje sa sprísnenie trestnej sadzby tohto ustanovenia tak, aby ju bolo možné uplatniť na konkrétne prípady podľa jej charakteru a povahy a v širšom rozsahu základnej skutkovej podstaty. Túto úpravu si vyžaduje rastúci počet prípadov zvierat, ktoré sú obeťami drastických spôsobov týrania.

K bodu 140 až 150 
	Navrhovaná úprava reaguje na novú úpravu brannej povinnosti, ktorej obsahom je odvodná povinnosť a povinnosť nastúpiť službu v ozbrojených silách. Splnenie obidvoch uvedených povinností sa predpokladá za krízovej situácie. Machinácie spáchané v úmysle vyhnúť sa plneniu brannej povinnosti alebo úkony vykonané s cieľom stať sa nespôsobilým na plnenie brannej povinnosti sa môžu uskutočniť aj v čase bezpečnosti štátu. V návrhu sa odlišuje zodpovednosť za odmietnutie podrobiť sa odvodu, za odmietnutie vykonať mimoriadnu službu, za odmietnutie vykonať alternatívnu službu a za nenastúpenie mimoriadnej služby alebo alternatívnej služby. Predpokladá sa, že k odmietnutiu brannej povinnosti dôjde už v konaní o odvode, a to buď opomenutím tohto konania ako odmietnutie brannej povinnosti alebo, ak občan v rámci odvodu odmietne vykonať mimoriadnu alebo alternatívnu službu. K nenastúpeniu mimoriadnej služby alebo alternatívnej služby môže dôjsť až po odvodovom konaní a po doručení povolávacieho rozkazu. Je treba mať na zreteli, že k odmietnutiu brannej povinnosti a k nenastúpeniu služby môže dôjsť za vojny alebo vojnového stavu, preto sú navrhované prísne ale diferencované sankcie. 
	Doterajšie členenie desiatej hlavy Trestného zákona sa upravuje tak, že sa vypúšťa diel o civilnej službe a diel o trestných činoch proti službe v ozbrojených silách a zlučuje s prvým dielom. Pri trestnom čine § 389 sa vypúšťa nedbanlivostná forma a pripája sa podmienka značnej miery ohrozenia záujmov obrany vlasti, ktorá zabraňuje zneužívaniu tohto trestného činu voči civilistom zo strany ozbrojených síl. Pri trestnom čine spolupráce s nepriateľom sa zvyšuje dolná hranica trestnej sadzby na 5 rokov, čím sa stanovuje primeraná sadzba trestu odňatia slobody od 5 do 0 rokov za tento trestný čin.

K bodom 151 až 153 
	Navrhovaná právna úprava vychádza z návrhu nového trestného činu v § 398a, násilia voči vojenskej stráži a vojenskej polícii a preto sa navrhuje  v § 397 ods. 2 vypustiť písmeno c). Novým spôsobom sa navrhuje upraviť ods. 1 § 398. Urážka medzi vojakmi rovnakej hodnosti by mala byť postihnutá ako trestný čin, ak k násiliu alebo hrozbe bezprostredného násilia dôjde v konkrétnych zákonom predpokladaných situáciách alebo k ublíženiu na zdraví. Tieto situácie sú podľa platného Trestného zákona okolnosťami podmieňujúcimi vyššiu trestnú sadzbu.
 
K bodu 154
Vojenská stráž, iná obdobná služba alebo Vojenská polícia majú pri plnení ich povinností špecifické postavenie. Navrhuje sa preto, aby požívali pred útokmi voči ním osobitnú ochranu na úrovni ochrany verejného činiteľa. 

K bodu 155
Navrhuje sa vypustenie ods. 2. Ide o patetické ustanovenie, ktoré má základ v skúsenostiach vojenských tribunálov Červenej armády v druhej svetovej vojne.  

K bodu 156 až 158
Financovanie terorizmu doteraz nebolo výslovne ustanovené ako skutková podstata trestného činu. Záväzok výslovne zaviesť úpravu do osobitnej časti Trestného zákona vznikol až po dôkladnej analýze nedostatočnosti všeobecných ustanovení o príprave trestného činu. Odporúčanie na výslovné zakotvenie trestnosti financovania terorizmu je zakotvené v odporúčaní Výboru Rady Európy pre pranie špinavých peňazí v tretej hodnotiacej správe o SR o plnení odporúčaní FATF. Obdobné znenie je aj v návrhu nového českého Trestného zákona v § 287 ods.2 „rovnako bude potrestaný kto ... také konanie  finančne, materiálne alebo inak podporuje.“ Navrhuje sa rozšíriť výpočet spôsobov prípravy trestného činu ako všeobecnej formy trestnej činnosti aj o zámerné plánovanie trestného činu. Takáto úprava je predmetom Rezolúcie Bezpečnostnej Rady OSN č.1373(2001), ktorá v súlade s kapitolou VII Charty OSN rozhodla v bode 2 písm. e), že  všetky štáty zabezpečia, aby osoby, ktoré sa zúčastňujú na financovaní, plánovaní alebo páchaní teroristických trestných činov alebo na podporovaní teroristických trestných činov boli postavené pred súd a popri ostatných opatreniach zabezpečia, aby vnútroštátna legislatíva a ostatné právne predpisy kvalifikovali takéto teroristické činy ako závažné trestné činy a aby príslušné tresty primerane zohľadňovali závažnosť týchto teroristických činov.
Zároveň sa na základe záväzku podľa čl. 5, 6, 7 a 9 Dohovoru Rady Európy o predchádzaní terorizmu z 16. mája 2005, ktorý je platný pre Slovenskú republiku od 1. júna 2007 zakotvuje trestnosť verejného podnecovania na páchanie trestného činu terorizmu spôsobom obhajujúcim alebo ospravedlňujúcim trestný čin terorizmu so spôsobením nebezpečenstva jeho spáchania, poskytovanie know-how na výrobu zbraní a výbušnín, ako aj nebezpečných a škodlivých látok na účel spáchania trestného činu terorizmu, požiadanie iného o spáchanie trestného činu terorizmu alebo o účasť na ňom, pokusu alebo účasti na týchto formách okrem pokusu o verejné podnecovanie, čo je vyjadrené v skutkovej podstate ako trestnosť pokusu alebo účasti na poskytovaní know-how na výrobu zbraní alebo iných vecí a látok,  na objednávke spáchania alebo účasti na trestnom čine terorizmu a trestnosť účasti na verejnom podnecovaní v zákone stanoveným spôsobom. Zahrnutie vývojového štádia pokusu do skutkovej podstaty je odôvodnené potrebou vytvoriť z neho tzv. podporný trestný čin zmysle čl.9 tohto dohovoru okrem verejného podnecovania na jeho spáchanie. Zakotvenie účasti na takomto trestnom čine je odôvodnené tým, že dohovor vyžaduje trestnosť riadenia, zosnovania, podpory a všeobecne účasti na týchto formách terorizmu, a to v zmysle čl.9 tohto dohovoru ako podporného trestného činu. Zahrnutie tejto všeobecnej formy trestnej činnosti do skutkových podstát by nebolo potrebné vzhľadom na samostatnosť trestnosti pokusu ako aj účastníctva ku všetkým trestným činom v Trestnom zákone, avšak čl.10 dohovoru požaduje zakotviť sankcie pre právnickú osobu za účasť na podporných trestných činoch. To znamená, že napr. ak osoba konajúca v rámci právnickej osoby sa zúčastní na účasti inej osoby v zmysle čl. 9 dohovoru na požiadaní ďalšej osoby, aby spáchala alebo sa zúčastnila trestného činu terorizmu, nebolo by ju možné postihnúť za účastníctvo na účastníctve na trestnom čine.   
Nový odsek 4 nadväzuje na § 419 ods.2 písm. a) podpora terorizmu prostriedkami a d) objednávka páchateľov terorizmu, v sprísnení trestnej sadzby, ak sa podporovateľ alebo objednávateľ terorizmu dostane do pozície prispenia k spáchaniu alebo pokusu trestného činu terorizmu.

K bodu 159
Dohovor OSN proti mučeniu a inému krutému, neľudskému alebo ponižujúcemu zaobchádzaniu alebo trestaniu z roku 1984 nie je dôsledne implementovaný v trestnom čine mučenia a iného neľudského alebo krutého zaobchádzania podľa § 420, nakoľko súčasné znenie sa síce viaže na súvislosť s výkonom právomoci orgánu verejnej moci, avšak nerieši prípady, ak orgán verejnej moci dá podnet, resp. dá výslovný alebo tichý súhlas na mučenia a in kruté, neľudské alebo ponižujúce zaobchádzanie.

K bodu 160
	Doterajšie znenie § 424 ods.2 sa vypúšťa vzhľadom na budúce záväzky Slovenskej republiky postihovať verejné ospravedlňovanie, popieranie a vážne zľahčovanie nielen holokaustu, ale všetkých genocíd, zločinov proti ľudskosti a vojnových zločinov ustanovených Rímskym štatútom Medzinárodného trestného tribunálu a Chartou Medzinárodného vojenského tribunálu zriadeného Londýnskou dohodou z 8.augusta 1845 spáchaných proti skupine osôb alebo jednotlivcovi určiteľnému podľa rasy, farby pleti, pôvodu rodu, národa, národnosti, etnickej skupiny alebo náboženského vyznania, ak je zámienkou pre predchádzajúce kritériá identifikácie, ak sa pri tom páchateľ vyhráža alebo hanobí takúto skupinu osôb alebo jednotlivca. Záväzok, ktorý Slovenská republika na seba preberie podpisom rámcového rozhodnutia  Rady o boji proti niektorým formám a prejavom rasizmu a xenofóbie prostredníctvom trestného práva, ktoré má konečnú podobu zaslanú 19.júla 2007 Generálnym sekretárom Rady Výboru stálych predstaviteľov, jednoznačne rozširuje individuálny objekt trestnosti ospravedlňovania, popierania a vážneho zľahčovania genocídia, zločinov proti ľudskosti a vojnových zločinov. Na druhej strane, nakoľko rámcové rozhodnutie to nevyžaduje, nebude trestné schvaľovanie, ktoré v konečnom dôsledku je však trestné v rámci postihu podľa trestného činu schvaľovania trestného činu podľa § 338 Trestného zákona. Berlínska deklarácia prijatá 25.marca 2007 pri príležitosti 50. výročia založenia Európskych spoločenstiev uvádza: „Európska integrácia ukazuje, že sme sa učili bolestivým hodinám histórie poznačenej krvavými konfliktmi“. Nejde teda už len o holokaust, ktorý nesmie byť schvaľovaný, popieraný a vážne spochybnený, ale o všetky genocídy, zločiny proti ľudskosti a vojnové zločiny určené Rímskym štatútom Medzinárodného trestného tribunálu a Chartou Medzinárodného vojenského tribunálu zriadeného Londýnskou dohodou z 8. augusta 1945. Komisia EÚ bude organizovať verejné európske vyšetrovanie zločinov genocídy, zločinov proti ľudskosti a vojnových zločinov spáchaných totalitnými režimami. Spomenuté rámcové rozhodnutie predstavuje najnovší prístup Európskej únie, na ktorom sa zatiaľ zhodli všetky členské štáty Európskej únie a je už pripravené na podpis na rozdiel od Dodatkového protokolu k Dohovoru o počítačovej kriminalite, týkajúceho sa trestnosti skutkov rasistickej a xenofóbnej povahy spáchaných prostredníctvom počítačových systémov, ktorý hoci bol otvorené na podpis už 28. januára 2003 a je platný od 1. marca 2006, ale účinný je len v šiestich štátoch Európskej únie a podpísaný ďalšími 13 členskými štátmi Európskej únie, avšak doteraz ho vôbec nepodpísali Taliansko, Španielsko, Spojené kráľovstvo, Írsko, Česká republika, Maďarsko, Bulharsko a Slovenská republika. Dodatkový protokol na rozdiel od rámcového rozhodnutia stanovuje pri popieraní, vážnom zľahčovaní, schvaľovaní a ospravedlňovaní genocídy alebo zločinov proti ľudskosti určených všeobecnejšie - medzinárodným právom, na druhej strane na trestnosť popierania, vážneho zľahčovania, schvaľovania a ospravedlňovania genocídy alebo zločinov proti ľudskosti je potrebné, aby boli vydané konečné a záväzné rozsudky Medzinárodného vojenského tribunálu alebo iných tribunálmi uznaných zmluvným štátom Dodatkového protokolu. Rozdiel oproti rámcovému rozhodnutiu je aj v tom, že v Dodatkovom protokole sa musí postihovať len uvádzanie do obehu a sprístupňovanie materiálov prostredníctvom počítačového systému, teda aj prostredníctvom súkromnej pošty, teda nejde o trestný čin spáchaný verejne na rozdiel od rámcového rozhodnutia, kde musí ísť o verejné ospravedlňovanie, popieranie a vážne zľahčovanie. Oba uvedené záväzky sa realizujú zavedením nových ustanovení § 424a a § 424b.      

K bodom 161 a 162
	Čl. 4 Dodatkového protokolu k Dohovoru o počítačovej kriminalite, týkajúceho sa trestnosti skutkov rasistickej a xenofóbnej povahy spáchaných prostredníctvom počítačových systémov ustanovuje povinnosť zaviesť ako trestný čin aj neverejné podnecovanie na spáchanie závažného trestného činu určeného vnútroštátnym právom prostredníctvom počítačového systému voči jednotlivcovi alebo skupine osôb pre ich pre ich príslušnosť k niektorej rase, národu, národnosti, farby pleti, etnickej skupine, pôvodu rodu, pre ich farbu pleti alebo pre náboženské vyznanie, ak je zámienkou pre predchádzajúce dôvody. Preto bolo potrebné vypustiť pri takomto vyhrážaní pojmový znak verejne a vložiť doň aj rodový pôvod a náboženstvo, ak je zámienkou pre ostatné dôvody, ako spôsob vyhrážania – spáchaním zločinu. Verejné podnecovanie na obmedzovanie práv a slobôd národa, národnosti, rasy alebo etnické skupiny a ich príslušníkov bude prísnejšie trestné ako doteraz, rovnako ako verejné vyhrážanie týmto príslušníkom. Ako okolnosť podmieňujúca použitie vyššej trestnej sadzby sa pripája osobitný motív, kde je obsiahnutý aj motív podnecovať násilie a nenávisť voči príslušníkom určiteľných podľa spomenutých dôvodov, tak ako to vyžaduje čl.4 rámcového rozhodnutia Rady o boji proti niektorým formám a prejavom rasizmu a xenofóbie prostredníctvom trestného práva.

K bodu 163
	Zavádzajú sa nové skutkové podstaty trestného činu podnecovania, hanobenia a vyhrážania osôb určiteľných rasou, farbou pleti, pôvodom rodu, národnosťou, národom, etnickou skupinou alebo pre taký dôvod podľa § 424a Trestného zákona a trestného činu šírenia rasizmu, neznášanlivosti, ospravedlňovania, schvaľovania, popierania a vážneho zľahčovania genocídia a zločinov proti ľudskosti podľa § 424b Trestného zákona. Ide o spoločné uskutočnenie budúcich záväzkov vyplývajúcich z článkov 3,5 a 6 Dodatkového protokolu k Dohovoru o počítačovej kriminalite, týkajúceho sa trestnosti skutkov rasistickej a neznášanlivej povahy spáchaných prostredníctvom počítačových systémov a z článku 1 rámcového rozhodnutia  Rady o boji proti niektorým formám a prejavom rasizmu a neznášanlivosti prostredníctvom trestného práva, ktoré zakotvia povinnosť členských štátov Európskej únie uznať, že osoby alebo skupiny osôb vymedzené rasovým, národnostným, rodovým, etnickým pôvodom ako aj náboženským, ak sa použije ako zámienka pre iné dôvody sú chránené trestným zákonom, ak niekto verejne podnecuje násilie alebo nenávisť voči nim tak ako to stanovuje čl.1 písm. a) a b) rámcového rozhodnutia v rámci výkladu podľa písmena f), pričom ide o navrhované ustanovenie § 424a ods. 1 písmeno a) Trestného zákona. Podľa čl.3 Dodatkového protokolu sa musí zaviesť trestnosť šírenia rasistického alebo neznášanlivého materiálu, za ktorý sa v zmysle čl.2 ods.1 Dodatkového protokolu považuje „akýkoľvek písomný materiál, akékoľvek zobrazenie alebo akékoľvek iné znázornenie myšlienok a teórií, ktoré obhajujú, podporujú a podnecujú nenávisť, odlišné zaobchádzanie alebo násilie proti jednotlivcovi alebo skupine osôb založenú na rase, farbe, pôvode rodu alebo národnom alebo etnickom pôvode ako aj náboženstve, ak sa použije ako zámienka pre tieto dôvody.“ Navrhuje sa tak urobiť v novom § 424b ods.1 písm. a) Trestného zákona. Čl.5 Dodatkového protokolu vyžaduje trestnosť verejného hanobenia  osôb alebo skupiny osôb pre ich príslušnosť k niektorej rase, národu, národnosti, farby pleti, etnickej skupine, pôvodu rodu, pre ich farbu pleti alebo pre náboženské vyznanie, ak je zámienkou pre predchádzajúce dôvody, čo sa uskutoční navrhovaným § 424a ods.1 písm. c) Trestného zákona. 
	Samostatné riešenie sa týkalo čl.6 Dodatkového protokolu a čl.1 ods.1 písm. c) a d) vo väzbe na písmeno e) a g) rámcového rozhodnutia. Dodatkový protokol požaduje trestnosť šírenia a sprístupňovania materiálov ospravedlňujúcich, schvaľujúcich, vážne uľahčujúcich a popierajúcich trestné činy zavedené medzinárodným právom, pričom ich páchatelia musia byť odsúdení konečným a záväzným spôsobom medzinárodným súdom, ktorého trestnú právomoc uznala zmluvná strana. Navrhuje sa, aby Slovenská republika využila dodatočný prvok pri popieraní a vážnom zľahčovaní týchto zločinov a to pohnútku podnietiť násilie, nedôvodné odlišné zaobchádzanie alebo násilie proti skupine jednotlivcov alebo jednotlivcovi pre ich príslušnosť k niektorej rase, národu, národnosti, farby pleti, etnickej skupine, pôvodu rodu, pre ich farbu pleti alebo pre náboženské vyznanie, ak je zámienkou pre predchádzajúce dôvody. Nie je potrebné a v určitom rozsahu ani možné dávať k tomuto čl.6 Dodatkového protokolu výhradu, nakoľko je viazaný na odsudzujúce rozsudky, pričom schvaľovanie trestného činu je aj tak trestným činom schvaľovania trestného činu schvaľovania trestného činu podľa § 338 Trestného zákona. Prísnejšou úpravou je teda len ospravedlňovanie páchateľa, čo však blízko súvisí so schvaľovaním. Na rozdiel od Dodatkového protokolu, ku ktorému sa pri všetkých formách foriem trestnej súčinnosti voči páchateľom genocídy a zločinov proti ľudskosti vyžaduje ich právoplatné odsúdenie, a je možné voči nemu v tejto otázke dať úplnu výhradu, pri rámcovom rozhodnutí nie je možné dať vôbec výhradu a Slovenská republika v prípade jeho samotného podpisu preberie implementačnú povinnosť zbližovanie noriem trestného práva v tejto oblasti. Vyžaduje sa trestnosť verejného ospravedlňovania, aj v prípade, že nedošlo k právoplatnému odsúdeniu, pri popieraní a vážnom zľahčovaní členský štát v čase prijatia môže urobiť vyhlásenie, že sa budú vzťahovať len na genocídium, zločiny proti ľudskosti a vojnové zločiny a zločiny proti mieru ktoré sa riešili právoplatnými rozsudkami vnútroštátneho alebo medzinárodného súdu, alebo len medzinárodného súdu. Navrhuje sa podať toto vyhlásenie na rozsudky medzinárodných súdov, čo je riešené v navrhovanom § 424b ods.1 písm. b) Trestného zákona. Konštrukcia skutkovej podstaty odkazom na ustanovenia príslušných článkov medzinárodných zmlúv a ich príloh nie je v rozpore so zásadou zákonnosti, nakoľko o všetkom, čo bolo vyhlásené  Zbierke zákonov, platí nevyvrátiteľná právna domnienka znalosti. Problém môže byť len Charta Medzinárodného vojenského tribunálu, ktorá tvorí prílohu Dohody o stíhaní a potrestaní hlavných vojnových zločincov Európskej Osi uverejnenej pod č.164/1947 Zb., avšak táto príloha nebola uverejnená v Zbierke zákonov. Javí sa teda vhodné uverejniť Chartu Medzinárodného vojenského tribunálu v Zbierke zákonov, pretože v opačnom prípade je vážne riziko absencie trestnej zodpovednosti, ak sa nepreukáže vedomosť ospravedlňujúcej osoby o takto vymedzenom čine, nebude sa môcť uplatniť nevyvrátiteľná právna domnienka znalosti všetkého, čo bolo uverejnené v Zbierke zákonov. Na rozdiel od Dodatkového protokolu sa ospravedlňovanie, popieranie a vážne zľahčovanie týka aj vojnových zločinov, ale vzťahuje sa len na genocídium, zločiny proti ľudskosti a vojnové zločiny vymedzené v Charte Medzinárodného vojenského tribunálu zriadeného Londýnskou dohodou z 8.augusta 1945 a Rímskym štatútom Medzinárodného trestného tribunálu. Na rozdiel od Dodatkového protokolu je tu úzky rozsah chránených osôb viazaný len na osoby alebo skupiny osôb podľa rasy, farby pleti, pôvodu rodu, národa, národnosti, etnickej skupiny alebo náboženského vyznania, ak je zámienkou pre predchádzajúce kritériá určiteľnosti, čo je riešené v navrhovanom § 424 ods.1 písm. b) Trestného zákona. 
	Je potrebné uplatniť spomenuté vyhlásenie pri podpise rámcového rozhodnutia, pretože je to jediná možnosť. Pokiaľ ide o Dodatkový protokol, dodatočný prvok sa musí vyhlásiť buď pri podpise Dodatkového protokolu alebo pri uložení ratifikačnej listine.
 
K bodom 164 a 165
	Prechodné ustanovenia riešia otázku podmienečného prepustenia z výkonu trestu odňatia slobody uloženého na základe Trestného zákona z roku 1961 účinného do 31.12.2005 tak, že tresty uložené pred týmto dátumom majú za následok používanie Trestného zákona z roku 1961 pri posudzovaní splnenia podmienok na podmienečné prepustenie z výkonu trestu odňatia slobody a tresty uložené na základe toho istého zákona po 31.12.2005 majú za následok používanie Trestného zákona z roku 2005 pri posudzovaní splnenia podmienok na podmienečné prepustenie z výkonu trestu odňatia slobody. Zároveň pri zásade tri krát a dosť, pri ktorej nebolo podľa Trestného zákona z roku 1961 možné odsúdeného vôbec podmienečne prepustiť, je podľa súčasných prechodných ustanovení možnosť ho prepustiť po ¾ výkonu trestu, ak nejde o doživotie. Zároveň, ak pri zásade tri krát a dosť je osoba odsúdená za zločin, ktorý nie je obzvlášť závažným zločinom, môže byť podľa Trestného zákona z roku 2005 podmienečne prepustená z výkonu trestu odňatia slobody už po 2/3 výkonu trestu odňatia slobody, ak je odsúdená za obzvlášť závažný zločin, tak po ¾ výkonu trestu odňatia slobody. Trestný zákon z roku 1961 teda zvýhodňuje odsúdených za zločin podľa zásady tri krát a dosť oproti odsúdeným podľa Trestného zákona z roku 1961. Tí, ak boli odsúdení pred 31.decembrom 2005, môžu byť podľa súčasného riešenia prechodných ustanovení prepustení až po ¾ výkonu trestu odňatia slobody. 
	Prechodné ustanovenia sa navrhujú zrušiť, nakoľko navrhovanou zmenou § 2 sa zakotvuje princíp posudzovania podmienok pre podmienečné prepustenie podľa toho zákona, v čase účinnosti, ktoré bol trestný čin spáchaný, pričom neskorší zákon sa použije, ak je to pre páchateľa priaznivejšie. To znamená, že nikomu sa nezhorší právna možnosť byť podmienečne prepustený. Najprísnejší limit bude teda určovaný neskorším priaznivejším zákonom. Pri páchateľoch odsúdených na doživotie podľa zásady tri krát a dosť spáchaných v čase účinnosti Trestného zákona z roku 1961 tak budú pri treste odňatia slobody môcť byť prepustení po 25 rokoch a pri odsúdení podľa zásady tri krát a dosť za zločin po 2/3 výkonu trestu a odsúdení za obzvlášť závažný zločin po ¾ výkonu trestu. Odsúdení za zločin bez použitia zásady tri krát a dosť budú môcť byť prepustený po polovici výkonu trestu odňatia slobody a odsúdení za obzvlášť závažný zločin po 2/3 výkone trestu odňatia slobody.  Takéto podmienky sú spravodlivé, pretože nečinia neodôvodnené rozdiely medzi odsúdenými na rovnakú dĺžku trestu. 
	Na premlčanie sa tiež aplikuje pravidlo v navrhovanom znení § 2 Trestného zákona. Na premlčacie doby sa teda bude používať pravidlo, že ich dĺžku bude určovať Trestný zákon, ktorý bol účinný v čase spáchania trestného činu, ak neskorší zákon nebude priaznivejší. Pri premlčaní výkonu trestu sa použije Trestný zákon účinný v čase spáchania trestného činu, ale premlčacia doba plynie od právoplatnosti rozsudku, čo môže byť v čase účinnosti novej lehoty, tá sa však použije len ak je priaznivejšia. Priaznivejšia premlčacia doba, ak sa stane účinná, spôsobuje zmenu stavu pôvodnej premlčacej doby, a jej dĺžka sa mení na dĺžku priaznivejšej premlčacej doby. 

K bodom 166 a 167
Zo zoznamu implementovaných predpisov sa vypúšťa Európskym súdnym dvorom zrušené rámcové rozhodnutie Rady o ochrane životného prostredia. Zároveň sa dopĺňa príloha o dva ďalšie rámcové rozhodnutia, ktoré sa implementovali do Trestného zákona touto novelou Trestného zákona.

K Čl. II
Navrhuje sa kratšia lehota účinnosti z dôvodu, že pre orientáciu orgánov činných v trestnom konaní a súdov bude uľahčenejšie vypočítavať príslušné zmeny Trestného zákona a následky z časového hľadiska, ak účinnosť novely Trestného zákona bude na prelome rokov 2007 a 2008.