Dôvodová správa 

Všeobecná časť

DOLOŽKA ZLUČITEĽNOSTI 
právneho predpisu  
s právom Európskych spoločenstiev a právom Európskej únie
 
1.	     Predkladateľ právneho predpisu: vláda Slovenskej republiky
 
2.	     Názov návrhu právneho predpisu: Návrh zákona, ktorým sa mení a dopľňa zákon č. 403/2004 Z.z. o európskom zatýkacom rozkaze a o zmene a doplnení niektorých zákonov 

3.	 Problematika právneho predpisu
a)	nie je upravená v práve Európskych spoločenstiev
b)	je upravená v sekundárnom práve Európskej únie : rámcové rozhodnutie Rady 2002/584/JHA z 13. júna 2002 o európskom zatykači a postupoch odovzdávania osôb medzi členskými štátmi 
c)	je obsiahnutá v judikatúre Súdneho dvora Európskych spoločenstiev – prípad C-303/05 Advocaten voor de Wereld VZW proti Leden van de Ministerraad 

4.	Záväzky Slovenskej republiky vo vzťahu k Európskym spoločenstvám

a)	z Aktu o podmienkach pristúpenia pripojenom k Zmluve o pristúpení Slovenskej republiky k Európskej únii nevyplývajú žiadne záväzky , 
b)	pre uvedenú oblasť neboli ustanovené žiadne prechodné obdobia vyplývajúce z Aktu o podmienkach pristúpenia pripojenom k Zmluve o pristúpení Slovenskej republiky k Európskej únii,
c) lehota na implementáciu rozhodnutia bola splnená prijatím zákona  č. 403/2004 Z. z. o európskom zatýkacom rozkaze a o zmene a doplnení niektorých zákonov s platnosťou od 24. júna 2004
d)  proti Slovenskej republike sa nevedie konanie o porušení Zmluvy o založení Európskych spoločenstiev podľa čl. 226 až 228 Zmluvy o založení Európskych spoločenstiev v platnom znení.

5. Stupeň zlučiteľnosti návrhu právneho predpisu alebo návrhu legislatívneho zámeru s právom Európskych spoločenstiev alebo právom Európskej únie:
úplný

6. Gestor a spolupracujúce rezorty: Ministerstvo spravodlivosti SR

Osobitná časť:

K čl. I

K bodu 1
Úpravu textu si vyžiadalo rôzne chápanie ustanovenia justičnými orgánmi. Účelom textu je vyjadriť jednoznačnejšie subsidiaritu právnej úpravy v Trestnom poriadku k tomuto zákonu. Kým prvá veta umožňuje použitie Trestného poriadku, ak tento zákon neustanovuje inak (nemožno teda použiť napríklad ustanovenia o väzbe z Trestného poriadku, keďže tento zákon inštitút väzby upravuje osobitne, a to ani podporne), nový text druhej vety určuje použitie Trestného poriadku (a nie tohto zákona) v prípadoch, ak ide o vydávanie osôb medzi členskými štátmi, ale na vzťahy medzi nimi nemožno použiť postup podľa rámcového rozhodnutia v dôsledku vyhlásenia členských štátov a obmedzenia použitia postupu založeného na rámcovom rozhodnutí vo vzťahu ku skutkom spáchaným pred dátumom uvedeným vo vyhlásení.  
K bodu 2
Ide o odstránenie duplicitnej úpravy s odsekom 1. 

K bodu 3

Doplnením definície trestu, ktorá zahŕňa aj ochranné opatrenia spojené s obmedzením osobnej slobody sa sleduje sprehľadnenie textu zákona. 

K bodu 4
Zmena súvisí so zavedením definície pojmu trest odňatia slobody, ktorý zahŕňa aj ochranné opatrenia spojené s obmedzením osobnej slobody. Ide o legislatívno-technickú úpravu. Táto úprava sa však netýka ustanovení § 12 a 27a, ktoré sa vzťahujú na zásadu špeciality, keďže v uvedenom prípade je právne dôležité rozlíšenie medzi obmedzením a pozbavením osobnej slobody. 
K bodu 5
Doplnenie písmena i) vyžaduje zapracovanie ustanovení Rámcového rozhodnutia Rady z 13.6.2002 o európskom zatýkacom rozkaze a vydávacom konaní medzi členskými štátmi, ktoré súvisia so vstupom Slovenskej republiky do Schengeského priestoru. Zákon na inom mieste stanovuje tiež právne účinky takéhoto záznamu. Definícia Schengenského informačného systému nebola potrebná, vzhľadom na existenciu definície v príslušnej medzinárodnej zmluve, ako aj v osobitnom predpise. 
K bodu 6
K odseku 2
Ide o zosúladenie textu zákona s Rámcovým rozhodnutím. Doterajšia právna úprava vychádzala z prepojenia mechanizmu podľa Trestného poriadku a európskeho zatýkacieho rozkazu, a preto existovala aj väzba medzi trestným činom s 12-mesačnou hornou hranicou trestu odňatia slobody a štvormesačným uloženým trestom. Rámcové rozhodnutie však umožňuje vydanie európskeho zatýkacieho rozkazu aj pre uložené tresty alebo ich zvyšky v rozsahu najmenej 4 mesiacov bez ohľadu na výšku uložiteľnej sankcie. 	
K odseku 3: 
Ide o zosúladenie textu zákona s Rámcovým rozhodnutím. Upustenie od väzby na medzinárodný zatýkací rozkaz umožňuje využitie možností stanovených Rámcovým rozhodnutím v plnom rozsahu. Skutok, ktorý je predmetom európskeho zatýkacieho rozkazu musí byť v zásade trestným činom podľa právneho poriadku Slovenskej republiky, pričom sa odstránila väzba na minimálnu hranicu uložiteľného trestu v SR. Ďalšou podmienkou je, aby bol skutok trestným činom aj podľa právneho poriadku štátu pôvodu, pričom tento právny poriadok musí obsahovať možnosť uloženia trestu odňatia slobody s hornou hranicou najmenej 12 mesiacov. Zároveň nesmie byť daný niektorý z dôvodov odmietnutia podľa tohto zákona. V tomto prípade je dôležité rozlišovať medzi obligatórnymi a fakultatívnymi dôvodmi odmietnutia. 
K odseku 4: 
Ide o zosúladenie textu zákona s Rámcovým rozhodnutím. Upustenie od väzby na medzinárodný zatýkací rozkaz umožňuje využitie možností stanovených Rámcovým rozhodnutím v plnom rozsahu. Vykonanie európskeho zatýkacieho rozkazu, ktorého účelom je výkon už uloženého trestu odňatia slobody alebo jeho zvyšku, je v porovnaní s doterajšou úpravou možné aj vtedy, ak nie je splnená podmienka hornej hranice trestnej sadzby odňatia slobody. Vydanie na výkon trestu je teda možné, ak uložený trest, ktorý sa má vykonať, alebo jeho zvyšok, je najmenej 4 mesiace a nie je daný niektorý z dôvodov odmietnutia za podmienok uvedených v tomto zákone. Viaceré tresty alebo ich zvyšky možno spočítavať. 
K odseku 5: 
Zákon jasnejšie vyjadruje skutočnosť, že v prípade, ak orgán štátu pôvodu označí niektoré z konaní uvedených v odseku 6 v európskom zatýkacom rozkaze (z 32 kategórií konaní), nepreskúmava  sa trestnosť činu podľa právneho poriadku vykonávajúceho štátu. Musí však byť splnená podmienka, že podľa právneho poriadku štátu pôvodu možno za takéto konanie alebo konania uložiť trest odňatia slobody s hornou hranicou trestnej sadzby najmenej tri roky. 
K odseku 6: 
Úprava reaguje na zmenu štruktúry predchádzajúcich ustanovení § 4.  Zmena výrazu lúpež na krádež vychádza z toho, že existujú rozdiely v jazykových verziách Rámcového rozhodnutia. Niektoré jazykové verzie uvádzajú ekvivalent slovenského pojmu krádež. To má nielen jazykový, ale aj vecný význam. Keďže všetky jazykové verzie sú rovnocenné, je vhodné, aby aj slovenské orgány mohli postupovať podľa priaznivejšieho ustanovenia, ktoré umožňuje rozšíriť konania, na ktoré možno použiť európsky zatýkací rozkaz. Táto zmena je rovnako priaznivá vo vzťahu k iným členským štátom a vydávaniu osôb zo Slovenskej republiky. 
K bodu 7
Ide o zosúladenie nadpisu ustanovenia s obsahovou úpravou. 
K bodu 8
Vypustenie druhej vety súvisí s osobitnou úpravou možnosti zasielania európskeho zatýkacieho rozkazu a ostatných písomností policajnými orgánmi v odseku 3. 
K bodu 9
Zmena ustanovenia súvisí so zapracovaním úpravy rámcového rozhodnutia týkajúcej sa zapojenia Slovenskej republiky do Schengeského priestoru. Novým komunikačným prostriedkom, ktorý možno využiť na styk orgánov, bude Schengenský informačný systém, ktorého prevádzku v podmienkach Slovenskej republiky zabezpečuje Sirene. Avšak nie všetky členské štáty Európskej únie budú súčasťou Schengenského informačného systému. Z tohto dôvodu bolo potrebné ponechať aj možnosť styku prostredníctvom Interpolu. 
K bodu 10
Ide o legislatívno-technickú zmenu a jasnejšie vyjadrenie jazykového režimu, v ktorom sa zasiela európsky zatýkací rozkaz do Slovenskej republiky. 
K bodu 11
Ide o legislatívno-technické upresnenie textu. Účelom úpravy bolo stanoviť, že ostatné písomnosti a informácie sa neprekladajú. Zložitá formulácia odseku spôsobovala v praxi nejasnosti. 
K bodu 12
Vzhľadom na zmeny vykonané v odseku 2 a 3 je text odseku 4 nadbytočný. 
K bodu 13
Ide o upresnenie orgánu príslušného na zaslanie žiadosti o prevoz územím iného členského štátu. Jediným takýmto orgánom v Slovenskej republike je ministerstvo spravodlivosti. Túto skutočnosť bolo potrebné jednoznačne upraviť v zákone. 
K bodu 14
Ide o upresnenie textu a zvýraznenie skutočnosti, že odsek 3 vyjadruje situáciu, keď príslušný orgán iného členského štátu žiada o prevoz vydávanej osoby územím Slovenskej republiky. Stanovuje sa jednoznačne príslušnosť na prijatie žiadosti o súhlas s prevozom, ktorú zákon zveruje ministerstvu spravodlivosti. 
K bodu 15
Ide o odstránenie zjavnej pisárskej chyby. Zároveň sa predlžuje lehota na doručenie žiadosti o prevoz územím Slovenskej republiky v prípade neplánovaného pristátia na území SR, a to na 48 hodín od neplánovaného pristátia.
K bodu 16
Upresňuje sa okruh vecí, ktoré možno zaistiť a odovzdať vykonávajúcim justičným orgánom. 
K bodu 17
Zákon č. 403/2004 Z.z. vychádzal z prepojenia medzi európskym zatýkacím rozkazom a medzinárodným zatýkacím rozkazom podľa osobitného predpisu. Nová úprava od tohto prepojenia upúšťa. Novým spôsobom sa upravujú podmienky pre vydanie európskeho zatýkacieho rozkazu. 
K odseku 2:  
V súvislosti so zmenou podmienok na vydanie európskeho zatýkacieho rozkazu v odseku 1 bolo potrebné vykonať aj zmenu odseku 2. Podmienka existencie predchádzajúceho príkazu na zatknutie, či medzinárodného zatýkacieho rozkazu alebo rozhodnutia, ktorým bol právoplatne a vykonateľne uložený trest odňatia slobody vyplýva nepriamo z požiadaviek uvedených v čl. 8 ods. 1 písm. c) rámcového rozhodnutia, ale aj z formulára európskeho zatýkacieho rozkazu, ktorý obsahuje povinnú časť b), kde sa vyžaduje označenie existencie niektorého z týchto rozhodnutí. 
K odseku 4: 
Ustanovenie nadväzuje na § 5, ktorý za základnú formu styku považuje priamy styk medzi orgánom štátu pôvodu a vykonávajúcim orgánom. Je však vhodné, aby sa európsky zatýkací rozkaz zaslal vždy aj prostredníctvom Sirene, ktorá bude zabezpečovať poslednú fázu vydávacieho konania – faktické odovzdanie osoby z členského štátu do Slovenskej republiky. Vykonáva sa tiež legislatívno-technická zmena pojmu „odpis“ na „rovnopis“, čím sa zjednocuje terminológia používaná v tejto oblasti. 
K bodu 18
Odôvodnenie k §10a: 

Úprava straty platnosti európskeho zatýkacieho rozkazu v zákone č. 403/2004 Z.z. absentovala a subsidiárne sa na tieto situácie používal Trestný poriadok. Vzhľadom na účinky európskeho zatýkacieho rozkazu sa javilo vhodným jednoznačne upraviť podmienky straty platnosti európskeho zatýkacieho rozkazu. 

K odseku 1: 

Stanovujú sa prípady straty platnosti európskeho zatýkacieho rozkazu. 

K odseku 2: 

Rieši situáciu zmeny v štádiu trestného konania a nevyhnutnosť odvolať pôvodný európsky zatýkací rozkaz a vydať nový, ak trvajú dôvody na jeho vydanie. 

K odseku 3: 

Vytvára sa zákonný predpokladať na opätovné vydanie európskeho zatýkacieho rozkazu aj vtedy, ak došlo k jeho odvolaniu. 
 
K odseku 4: 

Zákon vymedzuje subjekty, voči ktorým má súd informačnú povinnosť vo vzťahu k odvolanému európskemu zatýkaciemu rozkazu alebo k vydaniu nového európskeho zatýkacieho rozkazu. 

Odôvodnenie k § 10b: 

Stanovuje sa mechanizmus a príslušnosť orgánov na prevzatie osoby a jej odovzdanie súdu. Zároveň sa vytvárajú predpoklady na odovzdanie osoby v prípade, že sa rozhodlo v inom členskom štáte o vykonaní viacerých európskych zatýkacích rozkazov slovenských súdov. Policajnému orgánu pokyn na odovzdanie konkrétnemu súdu vydá ministerstvo spravodlivosti, ktoré zváži okolnosti prípadu; najdôležitejšie sú obsiahnuté priamo v tomto ustanovení. Napokon sa stanovuje pravidlo pri odovzdaní osoby na výkon už nariadeného trestu odňatia slobody.
K bodu 19
Ide o zosúladenie textu zákona s textom Rámcového rozhodnutia.  
V odseku 4 sa stanovuje sa písomná forma dohody o dočasnom odovzdaní a jej záväznosti pre všetky slovenské orgány. Rovnako sa stanovuje povinnosť dojednať termín s útvarom Policajného zboru príslušným na prevzatie osoby. 
K bodu 20
Dôvodom je rozčlenenie zásady špeciality a vydania s výhradou do osobitných ustanovení, ako aj doplnenie úpravy zásady špeciality vo vzťahu k Slovenskej republike. 
K bodu 21
Rámcové rozhodnutie umožňuje členskému štátu oznámiť generálnemu sekretariátu Rady EÚ, že vo vzťahu k iným členským štátom, ktoré urobili takéto oznámenie, sa predpokladá existencia súhlasu s ďalším stíhaním, odsúdením alebo obmedzením osobnej slobody za iný skutok spáchaný pred vydaním ako ten, ktorý bol predmetom vydania osoby, ak v konkrétnom prípade justičný orgán v rozhodnutí o vykonaní európskeho zatýkacieho rozkazu neuvedie inak. Slovenská republika doposiaľ takéto oznámenie neurobila, avšak je súčasťou návrhu tohto zákona a jeho aplikácia podstatne uľahčí trestné konania vedené na území Slovenskej republiky pre ďalšie skutky spáchané vydanou osobou  pred jej vydaním. 
K bodu 22
Úprava textu súvisí so zavedením definície pojmu trest odňatia slobody, ktorá zahŕňa aj ochranné opatrenia spojené s obmedzením osobnej slobody. Ide o legislatívno-technickú zmenu, ktorá však nemá vplyv na obsah ustanovenia. 
K bodu 23
Vydanie s výhradou sa komplexne rieši v osobitnom ustanovení § 12a. 
K bodu 24
K odseku 1: 
Ustanovenie reaguje na možné praktické situácie, keď vykonávajúci štát vydá osobu s výhradou. Výhrada môže mať rôzne podoby, pričom jej v zásade možno vyhovieť, ak jej poskytnutie nie je v rozpore so základnými záujmami SR. 
K odseku 2: 
Ustanovenie rieši špecifickú situáciu, keď vykonávajúci štát žiada o návrat osoby (občana alebo osoby s trvalým pobytom na jeho území) na výkon trestu po ukončení trestného konania v Slovenskej republike podľa medzinárodnej zmluvy (a nepostačuje mu záruka, že osoba bude vrátená podľa odseku 1). V takomto prípade nemôže ministerstvo odmietnuť súhlas s odovzdaním osoby, podľa Trestného poriadku, ak sú inak splnené podmienky medzinárodnej zmluvy a zároveň sa nevyžaduje súhlas súdu prvého stupňa, ktorý vo veci rozhodol (§523 ods. 2 Tr. por.). 
K odseku 3: 
Zákon rieši špecifickú situáciu úhrnných a súhrnných trestov, ak by bolo vydanie obmedzené len na niektorý z trestných činov. 
K odseku 4: 
Toto ustanovenie reaguje predovšetkým na možné výhrady voči konaniu in absentia. Zákon preto stanovuje postup, ktorý je dostatočnou zárukou na to, aby mohlo dôjsť k vydaniu osoby. Ak osoba nenamieta, rozsudok sa vykoná, ak namieta, stanovuje sa jej zákonná možnosť na nové prerokovanie veci. 
 K odseku 5: 
Stanovuje sa príslušnosť súdu na rozhodnutie. 
K odseku 6:  
Zákon poskytuje možnosť opravného prostriedku a stanovuje jeho účinky. 

K bodu 25
K odseku 1: 

Ustanovenie § 14 ods. 1 obsahuje obligatórne dôvody odmietnutia vykonania európskeho zatýkacieho rozkazu. Písmeno d) obsahuje síce obligatórny dôvod odmietnutia, avšak existujú z neho výnimky. Prvou výnimkou je skutočnosť, že konanie spĺňa podmienky uvedené v § 4 ods. 5 a 6. Druhou výnimkou je skutočnosť, že odmietnutie v prípade daní, poplatkov, ciel a meny je podriadené osobitným podmienkam. 

K odseku 2: 

Ustanovenie obsahuje fakultatívne dôvody odmietnutia. Oproti predchádzajúcej právnej úprave bolo potrebné reagovať na praktické potreby pri vykonávaní európskeho zatýkacieho rozkazu. Prax ukázala, že transpozícia všetkých dôvodov odmietnutia v obligatórnej forme neviedla k želanému účinku, naopak obmedzovala spoluprácu s členskými štátmi EÚ aj v prípadoch, kde vydanie osoby bolo žiadúce. Preto nová právna úprava obsahuje okrem obligatórnych aj fakultatívne dôvody odmietnutia. 

K bodu 26
K odseku 1:  

Občianstvo Slovenskej republiky nie je dôvodom odmietnutia európskeho zatýkacieho rozkazu vo vzťahu k členskému štátu Európskej únie. Členské štáty zdieľajú spoločné hodnoty, vrátane rešpektovania základných práv a slobôd. Členstvo v Európskej únii okrem výhod pre občanov Slovenskej republiky prináša aj povinnosti, vrátane rešpektovania právnych poriadkov týchto štátov a znášania prípadných opatrení v prípade porušenia takýchto právnych poriadkov. Vo vzťahu k osobám, ktoré majú rovnaké postavenie ako občania Slovenskej republiky vydanie na základe európskeho zatýkacieho rozkazu je možné vykonať. Hoci to zákon explicitne nestanovuje ani pri dôvodoch odmietnutia uvedených v § 14, vydanie by nebolo vo všeobecnosti možné ani v prípade, ak by vykonaním európskeho zatýkacieho rozkazu boli porušené základné práva a slobody obsiahnuté v Ústave SR, prípadne v medzinárodných zmluvách upravujúcich otázky základných práv a slobôd, ktorými je Slovenská republika viazaná (vrátane prípadu osoby, ktorej bol udelený azyl v rozsahu ochrany poskytnutej medzinárodným právom). 

K odseku 2: 

Odsek 2 reaguje na potreby praxe, najmä na situácie, keď občan Slovenskej republiky má záujem vykonať trest odňatia slobody v SR a nebránia tomu žiadne právne dôvody. V takomto prípade je vhodné iniciovať konanie o odovzdanie odsúdeného na výkon trestu odňatia slobody. Hoci Dohovor o odovzdávaní odsúdených osôb neupravuje prípady, keď sa odsúdený nachádza na území vykonávajúceho štátu, ustanovenia Schengenského vykonávacieho dohovoru takéto prípady upravujú (avšak nevyžaduje sa v týchto prípadoch súhlas odsúdeného). Ide o dočasné riešenie, pokiaľ nebude transponované rámcové rozhodnutie upravujúce odovzdávanie odsúdených, ktoré obsahuje ustanovenia aj na prípady týkajúce sa výkonu trestu pri EZR.  

K odseku 3: 
V prípade, že dôjde k uznaniu a vykonaniu cudzieho rozhodnutia postupom podľa osobitného predpisu, vznikne dôvod odmietnutia a európsky zatýkací rozkaz sa nevykoná. 
K odseku 4: 
V prípade, že iný štát nebude súhlasiť s výkonom trestu odňatia slobody v SR, alebo nebudú splnené podmienky právneho poriadku Slovenskej republiky pre uznanie alebo výkon uloženého trestu, predloží sa vec na rozhodnutie o vykonaní EZR súdu. Ak súd nezistí dôvody odmietnutia, dôjde k vydaniu osoby-občana Slovenskej republiky na výkon trestu odňatia slobody do iného členského štátu. 
K bodu 27
K odseku 1: 
Transpozícia ustanovení týkajúcich sa Schengenu si vyžiadala aj vytvorenie mechanizmu predbežného preskúmania záznamu, ktorý vykoná generálna prokuratúra. Ak zistí rozpor s  právnym poriadkom, medzinárodnými záväzkami a dôležitými vnútroštátnymi záujmami Slovenskej republiky, požiada Sirene o označenie záznamu. Zavádza sa aj informačná povinnosť Sirene vo vzťahu k ministerstvu spravodlivosti. 
K odseku 2: 
Stanovujú sa účinky označenia záznamu, ktoré spočívajú v nemožnosti zadržať osobu na základe záznamu na území Slovenskej republiky. Ak nedošlo k označeniu záznamu, možno osobu zadržať. 
K odseku 3: 
Zákon vymedzuje náležitosti, ktoré musia byť pripojené k  záznamu. 
K odseku 4: 
Zadržanie osoby možno uskutočniť na základe vytvoreného záznamu v Schengenskom informačnom systéme, alebo na základe európskeho zatýkacieho rozkazu, ak jej prítomnosť bola zistená na území Slovenskej republiky. Záznamu sa pre účely zadržania priznávajú rovnocenné účinky s európskym zatýkacím rozkazom. Stanovuje sa povinnosť prokurátora v zákonom stanovenej lehote osobu prepustiť, alebo podať návrh súdu na vzatie do väzby. K návrhu musí pripojiť európsky zatýkací rozkaz, avšak ak tento nie je k dispozícii, postačuje aj záznam doplnený o informácie uvedené v odseku 3. Stanovuje sa informačná povinnosť prokurátora voči Sirene, ak dôjde k prepusteniu osoby prokurátorom. 
K bodu 28
Úpravu si vyžiadalo nejasné určenie príslušnosti prokuratúry. Právna úprava sa tak snaží zamedziť prípadným sporom o príslušnosť. Zároveň sa dopĺňa povinnosť zaslať ministerstvu spravodlivosti aj záznam s doplňujúcimi informáciami podľa § 15. 
K bodu 29
Nahradenie doterajšieho členenia väzby na obligatórnu a fakultatívnu, ako aj zavedenie predbežnej väzby, si vyžiadala prax. Úprava je inšpirovaná Piatou časťou Trestného poriadku.

K odseku 1: 

Stanovuje sa lehota na rozhodnutie súdu o vzatí osoby do predbežnej väzby. Na rozhodovanie o predbežnej väzbe na návrh prokurátora je potrebné pripojiť k tomuto návrhu buď európsky zatýkací rozkaz, alebo ak nie je k dispozícii, záznam s informáciami podľa § 15 ods. 3. Pri rozhodovaní o predbežnej väzbe nie je súd viazaný dôvodmi väzby podľa Trestného poriadku. 

K odseku 2: 

Určuje sa príslušnosť súdu na rozhodnutie podľa odseku 1. 
K odseku 3: 

Definuje sa účel predbežnej väzby. 

K odseku 4: 
Určuje sa maximálna dĺžka trvania predbežnej väzby, ako aj možnosť prepustiť osobu z predbežnej väzby pred uplynutím tejto maximálnej lehoty. 

K odseku 5: 

Stanovuje sa povinnosť prokurátora predložiť návrh na vzatie osoby do vydávacej väzby, ak je počas trvania tejto väzby doručený originál EZR. 

K odseku 6: 

Zákon určuje pravidlo umožňujúce opätovné vzatie osoby do predbežnej alebo vydávacej väzby. 

K bodu 30
K odseku 1: 

Stanovuje sa účel vydávacej väzby a príslušný orgán na vzatie do väzby. 

K odseku 2: 

Stanovuje sa príslušnosť súdu na vzatie do väzby, ak bolo rozhodnuté o tom, že sa európsky zatýkací rozkaz vykoná. 

K odseku 3: 

Určujú sa podmienky pre prepustenie osoby z vydávacej väzby. Osoba sa prepustí príkazom ku dňu faktického odovzdania, alebo k desiatemu dňu od právoplatnosti rozhodnutia o vykonaní EZR, alebo najneskôr desiatym dňom novo dohodnutej lehoty na odovzdanie osoby (ak ide o prípady uvedené v § 22 ods. 4 a 5). 

K odseku 4: 

Ak sa vedie trestné konanie na území Slovenskej republiky alebo sa vykonáva trest odňatia slobody, vezme súd osobu do vydávacej väzby, ktorá však bude spočívať. 

K odseku 5: 

Stanovujú sa podmienky ukončenia spočívania vydávacej väzby a jej nástupu. 

K odseku 6: 

Určuje sa príslušnosť súdu na rozhodnutie. 

Odôvodnenie k § 17b: 

K odseku 1: 

Zákon umožňuje podať opravný prostriedok proti rozhodnutiu o väzbe, ktorý však nemá odkladný účinok. 

K odseku 2: 

Stanovuje sa povinnosť informovať o rozhodnutiach týkajúcich sa väzby ministerstvo spravodlivosti a Sirene. 

K bodu 31
Ide o legislatívno-technické spresnenie textu. 

K bodu 32
K odseku 2: 

Doplnenie ustanovenia súvisí so zmenou koncepcie povinnej obhajoby vo vnútroštátnom konaní, ako aj so skutočnosťou, že Rámcové rozhodnutie stanovuje právo vyžiadanej osoby na právne zastúpenie, avšak nevylučuje možnosť, aby sa osoba zastupovala v konaní sama. Hoci vydávanie osôb na základe európskeho zatýkacieho rozkazu sa zakladá na zásade vzájomného uznávania, neznamená to, že vyžiadaná osoba má vo vykonávajúcom štáte postavenie obvineného. V záujme ochrany práv vyžiadanej osoby je naďalej vhodné stanoviť ako základné kritérium povinné zastúpenie osoby v konaní o vydanie na základe európskeho zatýkacieho rozkazu, pričom však existujú výnimky z tohto povinného zastúpenia za podmienok uvedených v tomto ustanovení. 

K odseku 3: 

Stanovuje sa forma účinného vzdania sa povinnej obhajoby podľa štádií konania o európskom zatýkacom rozkaze.  

K odseku 4: 

Upravuje sa možnosť späťvzatia vzdania sa povinnej obhajoby, ktoré však nemá dôsledky na úkony, ktoré boli vykonané v konaní  bez obhajcu. 

K bodu 33
K odseku 5: 
Zavádza sa zásada, že prokurátor môže rozhodnúť iba vtedy, ak neexistuje dôvod odmietnutia. Všetky prípadné negatívne rozhodnutia by mal prijať súd. Zároveň sa zavádza oprávnenie prokurátora prerušiť konanie o EZR uznesením v prípadoch týkajúcich sa § 14a ods. 2. 
K odseku 6: 
Cieľom tohto ustanovenia je spresnenie právnej úpravy. Zmena tiež súvisí so zapracovaním ustanovení Rámcového rozhodnutia týkajúcich sa spolupráce v Schengenskom priestore. 
K bodu 34
Doplnenie textu súvisí s ustanovením § 20 ods. 5.
K bodu 35
Ide o upresnenie príslušnosti súdu tak, aby bolo možné predísť prípadným sporom o príslušnosť. 
K bodu 36
Stanovuje sa korešpondujúce ustanovenie k § 14 a rozčleneniu na obligatórne a fakultatívne dôvody. 
K bodu 37
Zmena súvisí so zapracovaním ustanovení týkajúcich sa Schengenského priestoru do tohto zákona a so zmenou príslušnosti policajného orgánu. 
K bodu 38
Úprava textu zákona súvisí s prípadmi neodôvodnených sťažností, ktoré predlžujú konanie. Pri rozhodovaní o vykonaní európskeho zatýkacieho rozkazu sa posudzujú taxatívne vymedzené dôvody odmietnutia. Je tiež možné v odôvodnených prípadoch preskúmať a prihliadnuť aj na dôvody, ktoré sa vzťahujú na možné porušenia základných práv a slobôd. O sťažnostiach podaných z iných dôvodov, prípadne o neodôvodnených sťažnostiach súd nekoná, nevydáva sa o tom žiadne rozhodnutie. 
K bodu 39
Zavádza sa povinnosť Najvyššieho súdu SR informovať o rozhodnutí z dôvodov faktického odovzdania ministerstvo spravodlivosti a Sirene. 
K bodu 40
Ide o upresnenie textu, ktorého cieľom je vyjadriť skutočnosť, že v odôvodnených prípadoch sa základné lehoty uvedené v odseku 1 a 2 predlžujú ex lege o ďalších 30 dní. Uvedené lehoty majú poriadkový charakter. 
K bodu 41
Dopĺňa sa nový dôvod spočívania lehôt súvisiaci s § 14a ods. 2 a § 20 ods. 5. 
K bodu 42
Ide o zosúladenie textu zákona s textom rámcového rozhodnutia, ktoré vyžaduje písomnú dohodu o dočasnom odovzdaní. 
K bodu 43
Úpravu si vyžiadalo zapracovanie ustanovení Rámcového rozhodnutia súvisiacich s využitím Schengenského informačného systému. V prípade, že minister spravodlivosti uprednostní vykonanie európskeho zatýkacieho rozkazu, dojedná sa termín a zabezpečenie faktického odovzdania osoby prostredníctvom Sirene. 
K bodu 44
V konaní o európskom zatýkacom rozkaze rozhoduje súd alebo prokurátor, nie prokuratúra. Text preto bolo potrebné zosúladiť s mechanizmom uvedeným v zákone. Zároveň sa zvýrazňuje skutočnosť, že o odklade realizácie možno rozhodnúť súčasne s rozhodnutím o vykonaní európskeho zatýkacieho rozkazu, ale aj následne po tomto rozhodnutí. Z praktického hľadiska je potrebné poukázať na fakultatívny charakter rozhodnutia o odklade realizácie. Súd alebo prokurátor môže rozhodnúť o odklade realizácie európskeho zatýkacieho rozkazu, avšak nemusí. Hoci je dôležité prihliadať na trestnoprávny záujem Slovenskej republiky a na urýchlené ukončenie prípadnej trestnej veci vedenej na území Slovenskej republiky, súd alebo prokurátor pri rozhodovaní o odklade vždy prihliadajú aj na závažnosť konania, ktoré je predmetom európskeho zatýkacieho rozkazu a konania, ktoré by mohlo byť dôvodom pre odklad (k odkladu by napríklad nemalo dôjsť, ak sa osoba žiada pre trestný čin vraždy a na území SR je stíhaná pre menej závažný trestný čin, prípadne sa žiada o vydanie pre závažnejší trestný čin a v konaní v SR nie sú dané dôvody väzby). Prihliadnu tiež aj na ďalšie možnosti podľa tohto zákona (dočasné prevzatie a odovzdanie osoby), alebo podľa osobitných predpisov (odovzdanie trestného konania podľa Trestného poriadku). Zákon stanovuje právnu formu takéhoto rozhodnutia. Proti uzneseniu o odklade vydania zákon nepripúšťa opravný prostriedok.
K bodu 45
K § 27a
Dopĺňa sa zrkadlové ustanovenie k zásade špeciality uplatňovanej vo vzťahu k osobám vydávaným zo SR. 
K odseku 1: 
Zavádza sa zásada špeciality vo vzťahu k inému členskému štátu a osobám vydaným zo SR do takéhoto členského štátu. Neupravujú sa výnimky, ktoré stanovuje rámcové rozhodnutie (a sú v § 12 ods. 2 v prípade osôb vydávaných do SR), keďže právny poriadok SR nemôže upravovať postupy iných členských štátov. Sú to však podmienky, ktoré bude skúmať orgán štátu pôvodu. 
K odseku 2: 
Upravuje sa postup pri rozhodovaní o žiadosti o dodatočný súhlas, pričom môže ísť o osobitnú žiadosť, ku ktorej sú pripojené písomnosti uvedené v tomto ustanovení, prípadne sa takouto žiadosťou rozumejú európsky zatýkací rozkaz alebo informácie uvedené v § 15 ods. 3. Táto flexibilná úprava je potrebná z dôvodu rôznej úpravy tohto inštitútu v členských štátoch. Na konanie sa primerane použijú ustanovenia prvej a tretej časti zákona, s prihliadnutím na jej účel. Účelom takejto žiadosti je prelomenie zásady špeciality a umožnenie stíhania osoby, vykonania trestu, či obmedzenia osobnej slobody pre iný trestný čin, ako ten, pre ktorý bola osoba už vydaná. 
K odseku 3:
Stanovuje sa príslušnosť súdu na rozhodovanie o žiadosti o dodatočný súhlas. 
K odseku 4: 
Ak súd zistí okolnosti uvedené v tomto ustanovení, žiadosť vráti bez rozhodnutia, pričom informuje o týchto okolnostiach. 
K § 27b
Do zákona sa dopĺňa ustanovenie, ktorým sa preberá článok 28 Rámcového rozhodnutia. Podstatou úpravy je možnosť vydať osobu do členského štátu odlišného od toho, ktorý ju vydal, bez jeho súhlasu, za podmienok uvedených v tomto ustanovení. 
K bodu 46
Zmenu textu si vyžiadalo zapracovanie inštitútu ďalšieho vydania do iného členského štátu. 
K bodu 47
Ide o prechodné ustanovenie, ktoré upravuje použitie doterajších predpisov na konania o európskom zatýkacom rozkaze, ktoré začali pred nadobudnutím účinnosti tohto zákona. 
K bodu 48
Ide o legislatívno-technickú zmenu súvisiacu so zmenou v §4 ods.  6 zákona.