Dôvodová správa

A. Všeobecná časť:

Ministerstvo spravodlivosti Slovenskej republiky predkladá do legislatívneho procesu  návrh zákona, ktorým sa mení a dopĺňa zákon č. 527/2002 Z. z. o dobrovoľných dražbách a o doplnení zákona Slovenskej národnej rady č. 323/1992 Zb. o notároch a notárskej činnosti (Notársky poriadok) v znení neskorších predpisov a o zmene a doplnení Občianskeho zákonníka a o zmene a doplnení ďalších zákonov. 
Návrh zákona sa predkladá ako iniciatívny materiál Ministerstva spravodlivosti Slovenskej republiky.  
Ministerstvo spravodlivosti Slovenskej republiky predložilo do medzirezortného pripomienkového konania v marci 2007 návrh novely zákona č. 527/2002 Z. z. a Občianskeho zákonníka. Uplatnené pripomienky a podnety poukázali na ešte širší počet praktických problémov a medzier v platnej právnej úprave.  Vzhľadom na rozsah novodopracovaných nielen legislatívnotechnických ale i  koncepčných zmien Ministerstvo spravodlivosti Slovenskej republiky považuje za účelné, aby bol „nový“ návrh zákona, ktorým sa mení a dopĺňa zákon č. 527/2002 Z. z. o dobrovoľných dražbách a o doplnení zákona Slovenskej národnej rady č. 323/1992 Zb. o notároch a notárskej činnosti (Notársky poriadok) v znení neskorších predpisov a o zmene a doplnení Občianskeho zákonníka, opätovne predložený do medzirezortného pripomienkového konania. 
Základným cieľom navrhovanej právnej úpravy je zabrániť zneužívaniu dobrovoľných dražieb vydražením veci - v praxi veľmi často - tzv. výrazne pod cenu, a tým zároveň stransparentniť proces dobrovoľných dražieb vrátane právnych vzťahov medzi účastníkmi dražby. Navrhuje sa zefektívnenie procesu doručovania využitím všetkých procesnoprávnych mechanizmov doručovania s favorizovaním najhospodárnejšieho a najzaužívanejšieho spôsobu doručovania poštou s využitím aj iných spôsobov doručovania do vlastných rúk vrátane možností doručovania súdnym exekútorom alebo aj samotným dražobníkom. Zmeny smerujú k zvýšeniu právnej ochrany vlastníka veci, ktorá má byť predmetom dražby a v neposlednom rade s poukazom na zásadu právnej istoty tiež k zvýšeniu právnej ochrany vydražiteľa. Stručná resp. strohá platná právna úprava bez stanovenia jednoznačných právnych mantinelov umožňuje v praxi  realizovať také úkony (postupy), ktoré hraničia s prelomením občianskoprávnej zásady dobrých mravov resp. obchádzania zákona. Pri príprave návrhu novely zákona č. 527/2002 Z. z.  bola využitá i komparácia s českou právnou úpravou tzv. nedobrovoľných dražieb obsiahnutou v zákone č. 26/2000 Sb. o veřejných dražbách v znení neskorších predpisov.
 Navrhovaná novela je reakciou na viac ako trojročné uplatňovanie zákona č. 527/2002 Z. z. o dobrovoľných dražbách v praxi a v nadväznosti na to odstraňuje vybraný okruh naliehavých aplikačných a interpretačných problémov, ktoré sa v praxi vyskytli. Medzi hlavné ciele predloženej novely patrí jasné definovanie práv a povinností účastníkov občianskoprávneho vzťahu tak, aby nevznikali až prekvapivé stavy spôsobujúce občanom definitívne zbavenie majetku, ktorý má niekoľkonásobne vyššiu hodnotu než bola výška samotnej pohľadávky. Dopad zmien sa zároveň prejaví v minimalizovaní neplatných dražieb a v predchádzaní súdnym sporom o vrátenie veci a vydanie bezdôvodného obohatenia. 
Explicitne sa zakotvuje tzv. oznamovacia (informačná) povinnosť dražobníka. Na žiadosť dlžníka alebo vlastníka predmetu dražby bude tento povinný oznámiť žiadateľovi výšku pohľadávky s vyčísleným príslušenstvom a nákladmi dražby ku dňu, ku ktorému sa uvedená výška oznamuje. Jedinou výnimkou resp. prelomením tejto povinnosti bude situácia, kedy žiadateľ odmietne preukázať svoju totožnosť. Úprava je reakciou na až absurdné situácie, ktoré sa vyskytli v praxi. Ak podľa platného právneho stavu vlastník predmetu dražby prípadne dlžník v dobrej viere – s cieľom splniť svoj dlh skôr ako sa bude realizovať dražba - oslovil dražobníka so snahou zistiť presnú sumu  resp. výšku pohľadávky aj s príslušenstvom a nákladmi, dražobníci využívajúc „dieru v zákone“ odmietali takéto informácie poskytnúť aj s poukazom na článok 2 ods. 3 základného zákona štátu, podľa ktorého „každý môže konať, čo nie je zákonom zakázané, a nikoho nemožno nútiť, aby konal niečo, čo zákon neukladá.“  Prípadne žiadateľovi bola oznámená len výška samotnej „čistej“ pohľadávky bez príslušenstva.  Dlžník uhradil celú jemu oznámenú výšku dlžnej sumy v dobrej viere, že napríklad „nepríde na dražbe o svoj byt.“ Vzhľadom na nakumulované príslušenstvo pohľadávky – výšku úrokov, o ktorej ho dražobník - možno predpokladať, že úmyselne neinformoval - sa dražba na daný byt  i tak realizovala. Jediným právnym prostriedkom obrany dlžníka, ktorý by v tejto situácii prichádzal do úvahy, je podľa platnej právnej úpravy žaloba na určenie neplatnosti dražby. V aplikačnej praxi v tejto veci existujú otázniky resp. polemiky medzi platnosťou dražby, nakoľko nedošlo k porušeniu ani dotknutiu zákonom priznaných práv dlžníka a súladom dražby s dobrými mravmi (k tomu porov. aj zásadu poctivého obchodného styku podľa § 265 Obchodného zákonníka).
Predkladateľ zastáva názor, že žiadnym právnym limitom neohraničená výška úrokov pri zmluvách o pôžičke (tzv. „usury limit“) sa v praxi - napriek argumentom o zásade zmluvnej voľnosti a o tom, že neznalosť práva neospravedlňuje resp. vigilantibus iura scripta sunt“ - neosvedčila. Preto sa navrhuje vstúpiť aj do nariadenia vlády Slovenskej republiky č. 87/1995 Z. z., ktorým sa vykonávajú niektoré ustanovenia Občianskeho zákonníka a ustanoviť limit výšky úrokov pri pôžičke. Rovnako tak sa navrhuje znížiť neprimerane vysokú sadzbu  poplatku z omeškania s plnením peňažného dlhu. 
So zámerom stransparentniť priebeh dražieb - resp. umožniť, aby o konaní dražby a jej priebehu bola informovaná širšia verejnosť - navrhuje sa rozšíriť publikačné zdroje, v ktorých sa doteraz informácie o konaní dražieb zverejňovali, napr. pri nehnuteľnostiach je to v súčasnosti úradná tabuľa tej obce, na území ktorej sa nehnuteľnosť nachádza a Notársky centrálny register dražieb. Navrhované rozšírenie zverejňovania vo vybraných prípadoch (napr. dražba nehnuteľnosti) smeruje na publikovanie v Obchodnom vestníku a ďalej v periodickej tlači s minimálne pôsobnosťou pre obec. Zároveň ide o skompletizovanie a zosúladenie doterajšieho mechanizmu s tými údajmi, ktoré je v prípade dražieb povinný podľa platnej právnej úpravy zverejniť v Obchodnom vestníku súdny exekútor (porov. napr.  § 140 a § 141 ods. 3 Exekučného poriadku) a správca konkurznej podstaty (porov. § 92 ods. 6 zákona č. 7/2005 Z. z. o konkurze a reštrukturalizácií a o zmene a doplnení niektorých zákonov v znení neskorších predpisov). Navrhovaným spôsobom nedôjde k „zbytočnému“ navyšovaniu nákladov na dražbu  (porov. § 2 písm. i) zákona č. 527/2002 Z. z.). Podľa prílohy č. 2 k nariadeniu vlády Slovenskej republiky č. 42/2004 Z. z. o Obchodnom vestníku v znení neskorších predpisov súdni exekútori a správcovia zverejňujú dotknuté údaje v Obchodnom vestníku bezplatne. Do tohto bezplatného mechanizmu budú v rámci návrhu novely nariadenia doplnení aj dražobníci. 
V článku II sa navrhuje vykonať zmeny v Občianskom zákonníku v inštitúte zabezpečenia záväzkov prevodom práva v súvislosti s „nekalosťami“ vyskytujúcimi sa v praxi. Zabezpečovací prevod vlastníckeho a iného práva sa v aplikačnej praxi ukázal ako protikladný inštitút, ktorý na jednej strane síce výrazne posilňuje právne postavenie veriteľa, ale na druhej strane je značne zneužiteľný pri disproporcii práv a povinností medzi veriteľom a dlžníkom. Jeho stručná normatívna úprava umožňovala výkon práva veriteľa takým spôsobom, že dlžník už v zárodku omeškania bez možnosti reštitúcie  prichádzal o majetkové hodnoty niekedy  neporovnateľne so samotnou výškou pohľadávky. Najvýraznejšie sa to prejavovalo v prípadoch, ak predmetom zabezpečovacieho prevodu boli nehnuteľnosti predstavujúce obydlie dlžníka. 
	Napriek uvedenej kontroverznosti má zabezpečovací prevod práva svoje miesto v systéme právnych prostriedkov určených na zabezpečenie pohľadávky. Nepochybne ide o inštitút, ktorý výrazne posilňuje právne postavenie veriteľa, najmä pri zabezpečovacom prevode vlastníckeho práva. S cieľom minimalizovať zneužívanie uvedeného inštitútu, predkladateľ navrhuje rozšíriť platnú právnu úpravu o ďalšie náležitosti zmluvy o zabezpečení pohľadávky prevodom práva, o úpravu výkonu tohto práva pre prípad, že dlžník svoj dlh splní a rovnako aj pre prípad, že dlžník svoj dlh nesplní. Explicitne sa navrhuje  so zámerom minimalizovať výkladové otázniky upraviť zákonné rozväzovacie účinky spojené so zánikom pohľadávky. Ak pohľadávka zanikne, ex lege zaniká aj zabezpečenie pohľadávky a to sa vzťahuje na celú dobu  výkonu tohto práva až do momentu prípadného ďalšieho prevodu práva na tretiu osobu. Podmienky, za akých dôjde k ďalšiemu prevodu práva na inú osobu, musia byť upravené v zmluve o zabezpečovacom prevode práva a dlžník bude mať takto možnosť monitorovať zámer veriteľa previesť nadobudnuté právo a kedykoľvek bude môcť veriteľovi zabrániť takémuto ďalšiemu prevodu privodením rozväzovacích účinkov zabezpečovacieho inštitútu. Ak si dlžník splní svoj záväzok, zároveň sa stáva znovu držiteľom dočasne prevedeného práva. Veriteľ bude môcť previesť právo na tretiu osobu iba po skoršom upovedomení dlžníka o svojom zámere. 
	Navrhovaná právna úprava takto zachováva nepochybne významný inštitút súkromného práva a vytvára právny priestor na transparentné vzťahy medzi veriteľom a dlžníkom s jasne definovanými právami a povinnosťami. Inak povedané návrh zákona smeruje k zvýšeniu ochrany účastníkov v praxi rozporuplného inštitútu zabezpečenia pohľadávky prevodom práva (k tomu porov. napr. navrhované zakotvenie tzv. moderačného práva súdu v prípade neprimerane vysokej zmluvnej pokuty v § 545a).
	V „prvom“ medzirezortnom pripomienkovom konaní boli vznesené relevantné pripomienky k právnej úprave spotrebiteľských zmlúv. Reakciou na ne je doplnenie § 52 a § 53 Občianskeho zákonníka.
Navrhovaná úprava nebude mať dopad na štátny rozpočet, rozpočty obcí alebo rozpočty vyšších územných celkov, nebude mať vplyv na zamestnanosť, ani na tvorbu pracovných miest.
	Návrh zákona je v súlade s Ústavou Slovenskej republiky,  s medzinárodnými zmluvami, ktorými je Slovenská republika viazaná a s  právom Európskych spoločenstiev.

DOLOŽKA  ZLUČITEĽNOSTI
návrhu právneho predpisu
s právom Európskych spoločenstiev a právom Európskej únie

 1.      Predkladateľ právneho predpisu: vláda Slovenskej republiky
 2.     Názov návrhu právneho predpisu:  zákon, ktorým sa mení a dopĺňa zákon č. 527/2002 Z. z. o dobrovoľných dražbách a o doplnení zákona Slovenskej národnej rady č. 323/1992 Zb. o notároch a notárskej činnosti (Notársky poriadok) v znení neskorších predpisov a o zmene a doplnení Občianskeho zákonníka
3.      Problematika návrhu právneho predpisu :
a) nie je upravená v práve Európskych spoločenstiev,
b)  nie je upravená v práve Európskej únie,
  c) nie je obsiahnutá v judikatúre Súdneho dvora Európskych spoločenstiev alebo Súdu prvého stupňa Európskych spoločenstiev.
4.      Záväzky Slovenskej republiky vo vzťahu k Európskym spoločenstvám a Európskej únii:
a) identifikácia záväzkov vyplývajúcich z Aktu o podmienkach pristúpenia pripojenom k Zmluve o pristúpení Slovenskej republiky k Európskej únii: bezpredmetné,
b) identifikácia prechodných období vyplývajúcich z Aktu o podmienkach pristúpenia pripojenom k Zmluve o pristúpení Slovenskej republiky k Európskej únii: bezpredmetné, 
c) lehota na prebratie smernice alebo rámcového rozhodnutia podľa určenia gestorských ústredných orgánov štátnej správy zodpovedných za prebratie smerníc a vypracovanie tabuliek zhody k návrhom všeobecne záväzných právnych predpisov alebo lehota na implementáciu nariadenia alebo rozhodnutia z nich vyplývajúca: bezpredmetné,
d) informácia o konaní začatom proti Slovenskej republike o porušení Zmluvy o založení Európskych spoločenstiev podľa čl. 226 až 228 Zmluvy o založení Európskych spoločenstiev v platnom znení: bezpredmetné,  
e) informácia o právnych predpisoch, v ktorých sú preberané smernice alebo rámcové rozhodnutia už prebraté spolu s uvedením rozsahu tohto prebratia: bezpredmetné.
5. Stupeň zlučiteľnosti návrhu právneho predpisu s právom Európskych spoločenstiev a právom Európskej únie : bezpredmetné
6. Gestor  (spolupracujúce rezorty) : bezpredmetné.

B. Osobitná časť:

K Čl. I (zákon o dobrovoľných dražbách):

K bodu 1 - § 3 ods. 2 
Úprava je reakciou na zmenu v § 19 ods. 1 písm. h).V aplikačnej praxi dochádza k obštrukčným situáciám, kedy si vlastník predmetu dražby vopred dohodne s inou osobou „ podvodný scenár“, podľa ktorého nároky uznáva. Súd vydá predbežné opatrenie spočívajúce v zákaze nakladať s vecou. Na túto obštrukciu dopláca záložný veriteľ, ktorý v tejto veci nemá postavenie účastníka konania. Pritom výrok rozhodnutia súdu zaväzuje len účastníkov konania (proov. § 159 ods. 2 OSP).

K bodu 2 - § 5 ods. 9
	V súvislosti s potrebou praxe sa rozširuje negatívny výpočet okruhu účastníkov dražby a to o dlžníka a osoby jemu blízke. Pri výklade pojmu blízka osoba je potrebné vychádzať z občianskoprávnej definície obsiahnutej v § 116 Občianskeho zákonníka, podľa ktorého „blízkou osobou je príbuzný v priamom rade, súrodenec a manžel; iné osoby v pomere rodinnom alebo obdobnom sa pokladajú za osoby sebe navzájom blízke, ak by ujmu, ktorú utrpela jedna z nich, druhá dôvodne pociťovala ako vlastnú ujmu.“ Toto vymedzenie zahŕňa:
a) príbuzných v priamom rade – priami predkovia a priami potomkovia, napríklad rodičia a deti, starí rodičia a vnuci. 
b) z príbuzných v pobočnom rade sú explicitne vypočítaní súrodenci. Príbuzní v pobočnom rade pochádzajú od spoločného predka, pričom nie sú príbuznými v priamo rade (napr. súrodenci, bratranci).
c) manželia.
d) za blízku osobu toto ustanovenie nepriamo považuje aj ďalšieho príbuzného (napr. strýka, synovca, bratranca) alebo inú osobu v obdobnom vzťahu (napr. švagra, druha), avšak len za predpokladu, že existuje medzi nimi taký blízky vzťah, z ktorého možno vyvodiť, že ak by ujmu, ktorú utrpela jedna z týchto osôb, druhá pociťovala ako vlastnú. 
	Existuje bohatá resp. dostatočná judikatúra vysporiadavajúca sa s pojmom „blízke osoby.“ 
	Výslovné vylúčenie dlžníka z okruhu účastníkov dražby je v súlade s povahou vlastníckeho práva ako práva absolútneho, ktoré patrí len určitému individuálne určenému subjektu a jemu zodpovedá povinnosť neurčitého počtu bližšie neurčených subjektov (vlastnícke právo pôsobí voči všetkým – erga omnes). Vlastnícke právo možno nadobudnúť len od vlastníka veci. Vlastník predmetu dražby nemôže vydražiť svoje vlastnícke právo, ktoré mu patrí a ktoré nestratil. Arugmentum ad absurdum vlastnícke právo by prešlo na osobu, ktorej stále patrí.  Umožnenie takejto absurdity by predstavovalo totálny rozpor a popretie povahy vlastníckeho práva čerpajúcej svoj základ už v rímskom práve. 
	Za dlžníka ani osoby jemu blízke nemôže nikto dražiť. Vylúčená je preto mandátna zmluva (porov. § 566 a nasl. Obchod. zák. - v mene a na účet mandanta) a rovnako tak komisionárska zmluva (porov. § 577 a nasl. Obchod. zák. – vo vlastnom mene a na účet komitenta). Komisionárskou zmluvou sa komisionár zaväzuje, že zariadi vo vlastnom mene pre komitenta na jeho účet určitú obchodnú záležitosť a komitent sa zaväzuje zaplatiť mu odplatu. Mandátnou zmluvou 	sa mandatár zaväzuje, že pre mandanta na jeho účet zariadi za odplatu určitú obchodnú záležitosť uskutočnením právnych úkonov v mene mandanta alebo uskutočnením inej činnosti a mandant sa zaväzuje zaplatiť mu za to odplatu.

K bodu 3 -  § 7 ods. 1
	Slová, ktoré má nahradiť doterajšia legislatívna skratka „záložný veriteľ,“  právne nezodpovedajú občianskoprávnemu chápaniu tohto subjektu. Legislatívna skratka záložného veriteľa nedostatočne presne vystihovala všetky právne situácie, kedy sa koná v mene vlastníka. Napríklad môže to byť osoba, ktorá koná na základe mandátnej zmluvy, ale vtedy nie je možné označiť ju ako „záložného veriteľa,“ nakoľko záložné právo sa nevykonáva. 
	Navrhovaná zmena definície navrhovateľa dražby vystihuje všetky do úvahy prichádzajúce prípady resp. okruhy osôb, ktoré navrhujú vykonať dražbu a jasne diferencuje medzi osobou, ktorej cieľom je vykonať záložné právo prípadne zabezpečovací prevod práva. 

K bodu 4 - § 8 ods. 2
Na účely zabezpečenia resp. posilnenia prvkov transparentnosti dražieb sa rozširuje okruh oprávnených osôb, ktorým je dražobník povinný umožniť nahliadnuť do písomností  (evidencie) podľa odseku 1. Ďalším zámerom, ktorý navrhovaná zmena sleduje, je taktiež zabezpečenie súdnych podkladov (dôkazných prostriedkov) pre prípad konania o neplatnosti dražby. Z okruhu tzv. „povinných písomností,“ ktoré dražobník musí sprístupniť k nahliadnutiu, je vyňatá zmluva o vykonaní dražby. A to preto, aby sa predišlo možným obštrukciám pri dražbe; ak totiž zmluva o vykonaní dražby obsahuje možnosť zníženia najnižšieho podania, záujemcovia o dražbu by túto informáciu mohli zneužiť a nerobiť na úvod podania so zámerom (úmyslom) privodiť zníženie najnižšieho podania. 

K bodu 5 - § 9a
Platný právny poriadok neupravuje žiadne kontrolné mechanizmy (ani štátne ani samosprávne) nad činnosťou dražobníkov. Dražobníkov, ktorí obchádzajú alebo porušujú zákon o dobrovoľných dražbách prípadne iné všeobecne záväzné predpisy, nemožno v zmysle zákona o dobrovoľných dražbách postihnúť žiadnou zákonnou sankciou. Takáto bezbrehosť nie je pri  tak závažných  právnych skutočnostiach, ktoré spôsobujú zmenu vlastníckeho práva, ktorého ochrana je garantovaná základným zákonom štátu (článok 20 Ústavy Slovenskej republiky), v právnom štáte žiadúca. V nadväznosti na to a zároveň na požiadavky praxe vyvstala potreba zakotviť prísnejšiu kontrolu nad činnosťou dražobníkov. Predkladateľ navrhuje upraviť výkon kontroly nad dodržiavaním podmienok organizovania a priebehu dražieb Ministerstvom spravodlivosti Slovenskej republiky. 
Sankčné opatrenia v odseku 2 sú usporiadané podľa miery ich intenzity – od možnosti uložiť dražobníkovi opatrenie na nápravu spočívajúce v povinnosti odstrániť nedostatky (protiprávny stav) až po uloženie pokuty do výšky 1 milióna korún. 
V rámci článku III návrhu zákona je uvedená zmena premietnutá do kompetenčného zákona (zákon č. 575/2001 Z. z.) rešpektujúc článok 2 odseku 2 Ústavy Slovenskej republiky, v zmysle ktorého „štátne orgány môžu konať iba na základe ústavy, v jej medziach a v rozsahu a spôsobom, ktorý ustanoví zákon.“ 

K bodu 6 - § 10 ods. 1
	Ak ide o vymáhanie pohľadávky (najčastejšie záložným veriteľom), doručovanie listín v procese dobrovoľnej dražby podľa zákona č. 527/2002 Z.z. (ďalej len „dobrovoľné dražby“), nepredstavuje úvod korešpondencie medzi veriteľom a dlžníkom. Z toho pohľadu nemôže predstavovať ani doručenie oznámenia o dražbe pre dlžníka prekvapivý stav. 
	Ak ide o výkon záložného práva, veriteľ už pred procesom dobrovoľnej dražby oznamuje dlžníkovi začiatok výkonu záložného práva a to najmenej 30 dní vopred. Porušenie tejto povinnosti veriteľom by bolo spojené so vznikom zodpovednostného vzťahu veriteľa za spôsobenú škodu. Tridsaťdňová lehota nie je jediným rámcom, ktorý pre dlžníka vytvára stále priestor na splnenie dlhu. V súvislosti s ocenením nehnuteľnosti ako predmetu dražby má byť dlžník spravidla 3 týždne vopred informovaný o obhliadke znalcom. A ďalších 30 dní zákon upravuje ako obligatórnu lehotu na vykonanie dražby po jeho oznámení  (§ 17 ods. 3).
	Ak sa zoberú do úvahy možné časové sklzy medzi jednotlivými lehotami (30 dní, 3 týždne, 30 dní; spolu 51 dní), ide spravidla o dvojmesačný časový odstup (aj dlhší) od oznámenia začatia výkonu záložného práva do konania dražby, čo je dostatočný časový priestor nielen na privodenie zániku pohľadávky, ale aj na vydanie prípadného predbežného opatrenia súdom, ktoré je súd povinný vydať do 30 dní (§ 75 ods. 4).
	Procesnoprávnu úpravu doručovania je možné efektívne využiť aj v procese dobrovoľnej dražby a nejde o jediný prípad, kedy hmotnoprávna úprava odkazuje na doručovanie podľa Občianskeho súdneho poriadku (viď napr. § 710 ods. 3 Obč. zákonníka). Ako najhospodárnejšie - a doterajšia aplikačná prax potvrdzuje, že aj najefektívnejšie -  je doručovanie poštou (zákon č. 507/2001 Zb. o poštových službách), a preto ho predkladateľ favorizuje pred inými preukázateľnými spôsobmi doručovania (súdnym exekútorom, podnikateľom podnikajúcim v zasielateľstve, samotným dražobníkom a pod.). Prípadné porušenie povinnosti preferovať najlacnejší mechanizmus doručovania t.j. poštou nebude spojené s neplatnosťou dražby. Môže mať význam pri posudzovaní účelnosti vynaložených nákladov, ktoré by mal znášať dlžník (§ 151l ods. 3 Občianskeho zákonníka).
	Doručovanie iným preukázateľným spôsobom ako poštou bude spravidla účelnejšie vtedy, keď bude zároveň hospodárnejšie (lacnejšie). Napríklad, ak dražobník využije prítomnosť adresáta a doručí mu písomnosť. 
	Ak bude dražobníkovi známy pobyt adresáta, ktorý však neumožňuje doručenie poštou vzhľadom na prechodnosť a nezaevidovanie sa na takomto pobyte, bude dôvodné doručiť písomnosť iným preukázateľným spôsobom, najčastejšie súdnym exekútorom alebo samotným dražobníkom. Náklady doručovania pri zachovaní nevyhnutného postupu pri doručovaní predstavujú účelne vynaložené náklady na zorganizovanie dražby a znáša ich dlžník (záložca v prípade záložného práva).
	Odkaz na procesnoprávne ustanovenie o doručovaní umožní využiť doručovanie aj súdnym exekútorom a navrhovaná úprava spriechodní takýto postup rozšírením oprávnenia súdneho exekútora doručovať okrem súdnych písomnosti aj mimosúdne písomnosti, ak to ustanoví osobitný právny predpis. Pokiaľ ide o príslušnosť súdneho exekútora, kritériom pre jeho výber bude aspekt hospodárnosti. Náklady spojené s doručovaním súdnym exekútorom do vzdialenejšieho miesta k miestu doručovania budú vyššie a pre ich úplnú náhradu by nespĺňali vlastnosť účelnosti (§ 151l ods. 3 OZ). Primerané použitie ustanovení Občianskeho súdneho poriadku o doručovaní bude závisieť od konkrétnych okolností. Vzhľadom na zákonom vyžadované doručovanie do vlastných rúk bude doručovanie obyčajnou zásielkou podľa § 46 Občianskeho súdneho poriadku vylúčené. Namiesto súdu bude vystupovať dražobník. 
	Ak by išlo o osobu nachádzajúcu sa na neznámom  mieste,  ustanovenie  § 29 Občianskeho zákonníka umožňuje, aby bol takejto osobe súdom ustanovený opatrovník. Stačí podať na súd podnet (§ 81, § 192 O.s.p.).  

K bodu 7 
K § 11 
Odsek 4
	Uverejnenie oznámenia o dražbe len na úradnej tabuli obce je z hľadiska možného okruhu záujemcov o dražbu nepostačujúce - najmä za situácie, keď je predmetom dražby byt, dom, iná nehnuteľnosť, podnik alebo jeho časť. Čím väčší okruh osôb sa dozvie o dražbe, tým je väčší predpoklad širšieho záujmu o dražbu a tým aj príležitosť vydražiť predmet dražby za vyššiu cenu. V prípade výkonu, či už záložného práva alebo zabezpečovacieho prevodu práva je tak perspektíva naplnenia uhradzovacej funkcie zabezpečovacích inštitútov v plnom rozsahu. V praxi sa častokrát vyskytuje nesprávny názor, že predajom založenej veci bez ohľadu na výťažok už zaniká aj celý dlh. Pokiaľ sa strany nedohodnú inak, tak dlh zaniká len v rozsahu, v akom bol pri výkone záložného práva (zabezpečovacieho prevodu práva) uspokojený veriteľ. Je všeobecne známe, že cez média sa osloví najväčší okruh osôb. Predkladateľ preto obligatórne popri zverejnení na úradnej tabuli navrhuje povinnosť zverejniť vybrané základné údaje aj v  periodickej tlači. V každom jednom vyššom územnom celku je vydávaná periodická tlač. Ak by pre obec, prípadne mesto takáto periodická tlač nebola vydávaná, dražobník sa obmedzí iba na periodickú tlač v rámci vyššieho územného celku, za ktorú treba považovať aj noviny vydávané pre okres, v ktorom sa predmet dražby nachádza.
Pri výklade pojmu „periodická tlač“ je potrebné vychádzať zo zákona č. 81/1966 Zb. o periodickej tlači a o ostatných hromadných informačných prostriedkoch v znení neskorších predpisov. Podľa § 3 ods. 1 sa periodickou tlačou rozumejú noviny, časopisy a iné periodické tlačoviny, vydávané najmenej dvakrát ročne pod rovnakým názvom a v úprave typickej pre tento druh tlače. Za periodickú tlač sa však nepovažujú zbierky zákonov, úradné vestníky a ďalej tlačoviny slúžiace výlučne pre úradné, služobné alebo prevádzkové účely štátnych orgánov a organizácií, vedeckých a kultúrnych inštitúcií, hospodárskych, spoločenských a iných organizácií.
Predkladateľ .- v nadväznosti na platnú právnu úpravu v § 17 ods. 2, podľa ktorého je dražobník povinný uverejniť oznámenie o dražbe najmenej 15 dní pred otvorením dražby - navrhuje určiť minimálnu zákonnú 15-dňovú lehotu počítanú bezprostredne pred konaním dražby, v ktorej je dražobník povinný uverejniť:
-oznámenie o dražbe a oznámenie o opakovanej dražbe na úradnej tabuli obce,
-základné údaje o čase, mieste, predmete a najnižšom podaní dražby a opakovanej dražbe v periodickej tlači minimálne s pôsobnosťou pre obec, na ktorej území sa predmet dražby nachádza. 
	V praxi boli zaznamenané prípady, kedy obec odmietla uverejniť potrebné údaje. Preto sa explicitne zakotvuje povinnosť obce takéto oznámenie zverejniť. Vyčerpanie poradia alebo počtu publikačných zdrojov zverejňovania je vecou dražobníka. 
	Navrhované ustanovenie je snahou o posilnenie prvkov publicity a zvýšenia transparentnosti dražieb. 
Odsek 5
	Skúsenosti z niektorých krajín (napr. Nemecko) potvrdzujú účelnosť právnych úprav, ktoré určujú povinnosť dražobníka označiť predmet dražby slovom „dražba.“ Najčastejšie sú takto označované vchodové dvere prelepené páskou označenou opakujúcim sa slovom „dražba“. V praxi dochádza k situáciám, kedy napríklad ani susedia vlastníka predmetu dražby – domu nemajú vedomosť o pripravovanej dražbe. Mohol by byť pritom záujem osôb v susedstve vydražiť draženú vec pre im vyhovujúce osoby. Výraznejšie označenie draženej veci môže mať aj iný pragmatický význam. Napríklad pri minimalizovaní prípadnej snahy o poškodzovanie veci, pri snahe splniť dlh, ale  najmä na posilnenie bdelosti a mobilizácie vlastníka dražiť sa majúcej veci v snahe právne vysporiadať svoje záležitosti. Pritom časový priestor dlžník na vysporiadanie týchto záležitostí má, len ho musí efektívne využiť. 
	Označenie predmetu dražby nemôže nahradiť oznámenie o dražbe, ktoré je dražobník rovnako povinný umiestniť na viditeľnom mieste (spoločná nástenka, brána, oplotenie, brána pozemku a pod.). 
	Ide o „jednorazovú povinnosť“ dražobníka, na ktorej splnenie sa navrhuje v záujme transparentnosti (i publicity) a právnej istoty osôb majúcich záujem o predmet dražby ustanoviť 15-dňovú lehotu. V prípade, že iná osoba už umiestnené označenie „dražba“ z viditeľného miesta odstráni prípadne poškodí, dražobník nie je povinný opakovane lepiť tieto označenia resp. odstraňovať spôsobené poškodenia. Osoba, ktorá takýmto (protiprávnym) spôsobom konala, bude znášať zodpovednosť za škodu, ktorú svojim konaním spôsobí. 

K bodu 9 - § 12
Odsek 4
	Úprava je reakciou na jeden z najčastejších problémov pri vymožiteľnosti práva a to obštrukcie spočívajúce v tom, že  osoby, ktoré majú predmet dražby v držbe, odmietajú umožniť vykonania ohodnotenia predmetu dražby. Pre takéto prípady sa navrhuje, aby bolo možné ohodnotenie predmetu dražby vykonať z dostupných údajov, ktoré má dražobník k dispozícií. Pod dostupnými údajmi treba rozumieť napríklad skoršie znalecké posudky, prieskum trhu s realitami. Dražobník má v zmysle novonavrhovaného § 13a právo nahliadnuť do spisu na príslušnom stavebnom úrade a tak sa dopracovať napríklad k stavebnotechnickej dokumentácií (k tomu porov. § 133 Stavebného zákona) a tiež do iných spisov, z ktorých sa dá v danom prípade čerpať vrátane súdneho spisu. 
Odsek 5
	Úprava patrí do okruhu tých zmien, ktorými sa sleduje posilnenie prvkov transparentnosti. V prípade, že sa predmet dražby ohodnocuje znaleckým posudkom, dražobník zašle vlastníkovi predmetu dražby spoločne s oznámením o cene zistenej ohodnotením aj fotokópiu znaleckého posudku.  Návrh zákona výslovne používa slovo „fotokópia,“ tak aby sa predišlo prípadným výkladovým otáznikom v praxi. Postačí teda, ak dražobník znalecký posudok prefotí (oxeroxuje). Dôvodom je zároveň snaha predísť zbytočnému navyšovaniu nákladov dražby. 

K bodu 10 - § 13 ods. 4
	Obdobne ako už bolo spomenuté pri zmene v § 12 ods. 4, aj pri obhliadkach predmetu dražby možno predpokladať obštrukcie zo strany vlastníka predmetu dražby, alebo osoby, ktorá má predmet dražby v držbe. Pre takýto prípad sa navrhuje, aby bola obhliadka „vykonaná v rámci možností.“ Tu sa bude vychádzať z okolností konkrétneho prípadu (ad hoc); primerane sa dajú využiť možnosti podľa navrhovaného § 12 ods. 4 – záujemcovia o predmet dražby môžu nazrieť do stavebnotechnickej dokumentácie. 

K bodu 11
K § 13a 
Odsek 1
	Na posilnenie transparentnosti procesu dražby a prevencie vzniku škôd sa umožňuje dražobníkovi preveriť si pred dražbou vstupné údaje a rozhodujúce skutočnosti. Údaje  o právach k nehnuteľnostiam sú záväzné, kým sa nepreukáže opak. Platí to aj pre údaje o vlastníckom práve (§ 70 ods. 2 zákona č. 162/1995 Z.z.  - Katastrálny zákon). Dražobníkovi môže navrhovateľ dražby tvrdiť, že je vlastník, pritom na základe určovacej žaloby podľa § 80 písm. c/ O.s.p. proti nemu iná osoba mohla úspešne viesť  súdny spor o určenie vlastníckeho práva a rozsudok pritom nemusí byť ešte zaznamenaný v katastri. Dražobníkovi sa týmto spôsobom vytvára priestor na nazretie do súdneho spisu. Má tak možnosť zistiť právoplatný rozsudok o určení vlastníckeho práva a to za predpokladu, že vlastník bol účastníkom konania (§ 44 ods. 1 O.s.p.). Nahliadnuť do spisu bude pre dražobníka dôležité aj v súvislosti s inými súdnymi konaniami nevynímajúc ani konanie o vydanie  predbežného opatrenia. Dražobník bude môcť najmä na účely zistenia rozsahu závad viaznúcich na draženej veci v súvislosti so zaistením ohodnotenia nahliadnuť do  Zbierky listín v katastri a to rovnako ako vlastník veci (§ 68 ods. 5 zák. č. 162/1995 Z. z.). Oprávnenie dražobníka je viazané len na obdobie prípravy dražby. 
V nadväznosti na zvýšenú zodpovednosť je potrebné dražobníkom vytvoriť aj  možnosti preveriť si rozhodujúce skutočnosti najmä v súvislosti s dôvodom na upustenie od dražby. Obligatórnou podmienkou pre umožnenie nazretia do spisu bude predloženie zmluvy o vykonaní dražby s úradne osvedčeným podpisom navrhovateľa dražby. 
Odsek 3
	Najmä v záujme zvýšenej ochrany vydražiteľa v snahe minimalizovať prekvapivé stavy po dražbe-  a to tak pokiaľ ide o kvalitu predmetu dražby, ako aj o uzavretý okruh práv a povinností aj iných osôb, ktoré súvisia s predmetom dražby - je výslovne ustanovená  resp. adresovaná pre vlastníka predmetu dražby alebo inú osobu, ktorá má akékoľvek právo k predmetu dražby oznamovacia povinnosť voči dražobníkovi (ak o to požiada) o skutočnostiach, ktoré sú relevantné pre rozhodovanie sa záujemcov o dražbu. Nesplnenie  povinnosti môže viesť až k vzniku zodpovednostného vzťahu za vzniknutú škodu. Ak by napríklad vlastník zatajil existenciu nájomného vzťahu, do ktorého vstúpil aj vydražiteľ (§ 680 ods. 2 OZ) a vydražiteľovi by tým vznikla  škoda napríklad v súvislosti s nemožnosťou užívania vydraženej veci alebo ušlý zisk z dôvodu nemožnosti výhodnejšieho prenajatia  veci, prichádzala by do úvahy zodpovednosť osoby, ktorá si nesplnila takúto povinnosť, najčastejšie vlastníka veci za vzniknutú škodu a nebola by vylúčená ani solidarita spolu s nájomcom, ktorý bol pri obhliadke predmetu dražby a na otázku jeho vzťahu k veci zatajil nájomný vzťah. 
Navrhovaná právna úprava je o posilnení transparentnosti vzťahu pri príprave a zorganizovaní dražby. 
Odsek 4
	Nielen z dôvodu, ak vzniknú pochybnosti o pravosti a výške pohľadávky, ale aj z dôvodu navrhovanej povinnosti dražobníka oznámiť dlžníkovi aktuálny stav dlhu vrátane príslušenstva (§ 17 ods. 8) sa navrhuje, aby navrhovateľ predmetu dražby povinne poskytol dražobníkovi informácie o pravosti a výške pohľadávky (viď dôvodová správa k § 17 ods. 8). 

K § 13b
Navrhuje sa doplniť výslovná právna úprava povinnosti dražobníka zachovávať mlčanlivosť o všetkých skutočnostiach, o ktorých sa pri výkone svojej činnosti dozvedel. Táto zmena nadväzuje na novodoplňované povinnosti dražobníka napríklad na jeho oznamovaciu povinnosť podľa § 17 ods. 9. Tejto zákonnej povinnosti bude môcť dražobníka zbaviť iba osoba, ak ide o údaj, ktorý sa týka jej oprávneného záujmu. 
Osobitným predpisom v zmysle odseku 2 je napríklad zákon o ochrane utajovaných skutočností (porov. napr. prelomenie v § 19). Prelomenie osobitnými predpismi zakotvených povinností fyzických osôb resp. právnických osôb zachovávať mlčanlivosť možno  ďalej nájsť napríklad v Občianskom súdnom poriadku, Trestnom poriadku, Živnostenskom zákone. Zákonnému prelomeniu nebude predchádzať  resp. nie je potrebné prvotné zbavovanie mlčanlivosti dražobníka dotknutou osobou. 

K bodu 12 - § 16 
	Navrhuje sa rozšírenie obligatórnych náležitosti zmluvy o vykonaní dražby. Súčasná úprava nebráni účastníkom záložnej zmluvy dohodnúť najnižšie podanie (článok 2 ods. 3 Ústavy SR,  v Zb. zákonov pod č. 460/1992 Zb. v znení neskorších ústavných zákonov „čo nie je zakázané, je dovolené“). Porušenie takéhoto záväzku by však privodilo iba záväzok z porušenia práva (náhradu škody). Cieľom navrhovanej právnej úpravy je však spojiť porušenie záväzkov o najnižšom podaní  zo záložnej zmluvy s neplatnosťou dražby (§ 16 ods. 3, 4, § 21 ods. 2). Účastník záložnej zmluvy teda už v čase, keď ešte len vzniká záložné  právo, má možnosť limitom najnižšieho podania významne vstúpiť už aj do procesu výkonu záložného práva v procese dobrovoľných dražieb. Takto dohodnuté najnižšie podanie  nemôže znížiť podľa § 16 ods. 5 a to ani keby záložný veriteľ ako navrhovateľ dražby s tým súhlasil. 
	Osobitná ochrana sa navrhuje pri dražbách takých predmetov, ktoré predstavujú obydlie. Najnižšie podanie pri nich nemôže ísť pod  ¾ hodnoty podľa znaleckého posudku. V praxi boli zaznamenané prípady predaja na dražbách nehnuteľnosti predstavujúcich obydlie len v rozsahu 35 % hodnoty podľa znaleckého posudku a to pri veľmi nízkych pohľadávkach (prípad 8 % pohľadávky z hodnoty draženého bytu). Navrhovaná právna úprava  v prípade dražieb „obydlí“  znásobuje ochranu  dlžníka, ak
-	dlžník opomenie dohodnúť v záložnej zmluve najnižšie podanie, ktoré považuje za prijateľné, 
-	v záložnej zmluve dlžník dohodne neprimerane nízke podanie (nebýva ničím nezvyčajným, že sa zmluvy „servírujú“ na niekoľko strán zväčša drobným písmom a účastník zmluvy sa s obsahom  zmluvy náležite neoboznámi).
Navrhovaná právna úprava len dopĺňa už existujúci model ochrany, ktorú poskytujú ustanovenia o ochrane spotrebiteľa (§ 52 a nasl. Obč. zákonníka) a inštitút dobrých mravov (§ 3, § 39 Občianskeho zákonníka). Nie je však možné nereagovať na prebujnelé množstvo nekalosti (viď ďalej dôvodová správa) a to aj napriek vyššie uvedenej platnej právnej úprave o ochrane spotrebiteľa.  Nie trhové vzťahy, ale sociálnotrhová základňa bola  determinujúcim východiskom pre navrhovanú právnu úpravu a tá má svoj  ústavný  základ v článku 55 ods. 5 Ústavy SR.
	Osobitná ochrana sa ďalej bude vzťahovať aj na predmety zákonného záložného práva. V praxi ide spravidla o dražby bytov v  bytových domoch, v ktorých ostatní vlastníci bytov majú záložné právo k bytu neplatiča (§ 15 zákona č. 182/1993 Z.z. o vlastníctve bytov a nebytových priestorov v znení neskorších právnych predpisov). Tým, že ide o záložné právo zo zákona, dlžník nemá možnosť dojednať najnižšie podanie. Spolu s nehnuteľnosťami predstavujúcimi obydlie budú byty takto osobitne chránené pred nekalosťami spočívajúcimi v ich predaji na dražbách tzv. výrazne pod cenu (v praxi boli zaznamenané predaje aj pod 50 % hodnoty bytu).
Limity pre najnižšie podanie upravuje aj Exekučný poriadok (§ 142 ods. 2). Predkladateľ nevidí dôvod na nižší stupeň ochrany dlžníka pri dobrovoľných dražbách predovšetkým, ak navrhovaná právna úprava nijako neoslabuje vymožiteľnosť práva. Prioritou dobrovoľnej dražby v prípadoch výkonu záložného práva nemá byť predaj draženej veci za každú cenu, ale uspokojenie veriteľa. V celom procese výkonu záložného práva (výkonu zabezpečovacieho prevodu práva) má dlžník stále priestor na splnenie svojho dlhu a dražobné spoločnosti si túto otázku musia uvedomiť aj pri komunikácii s dlžníkmi, čo sa prejavilo aj  v navrhovanej právnej úprave  (viď ďalej dôvodová správa). Prípadným nevydražením veci záložné právo nezaniká a nezanikajú ani nároky z omeškania dlžníka. Nie je vylúčený opätovný nový proces dobrovoľnej dražby alebo iný výkon záložného práva. Zníženie najnižšieho podania o jednu štvrtinu znalcom zistenej hodnoty dáva dobrý základ pre  úspešnú dražbu, najmä keď už samotný znalec pri ohodnocovaní predmetu dražby nemôže nebrať zreteľ na trhové kritériá predajnosti predmetu dražby v danom mieste a čase. 
Ak dražobník nechá vydražiť predmet dražby pod najnižšie podanie  dohodnuté v záložnej zmluve alebo podľa § 16 ods. 4, išlo by o neplatnú dražbu, ak sa podá žaloba na súd v lehote 3 mesiacov od konania dražby. Pre počítanie času platí hmotnoprávna úprava (§ 122 Občianskeho zákonníka). Žaloba musí byť  v posledný deň trojmesačnej lehoty už podaná  na súde a nestačí ju podať na pošte. Zvýšenú ochranu bude požívať iba také „obydlie“, v ktorom má vlastník evidovaný pobyt podľa osobitného predpisu (porov. zákon č. 253/1998 Z. z. o hlásení pobytu občanov Slovenskej republiky a registri obyvateľov Slovenskej republiky v znení neskorších predpisov).
 Cieľom navrhovanej právnej úpravy nie je teda chrániť dlžníkov, ktorí si neplnia svoje záväzky za stavu, že vlastnia niekoľko nehnuteľností majúcich  vlastnosť obydlia. 
Navrhovaná právna úprava upúšťa od povinného uvádzania všetkých spoluvlastníkov spoločných častí, zariadení a pozemku pri bytovom dome. Spravidla ide o rozsiahlejší okruh osôb (nad 100 spoluvlastníkov) a v tejto súvislosti ich označovanie v zmluve nie je nevyhnutné. Predkladateľ dáva do pozornosti Národnou radou SR aktuálne schválenú novelu zákona o vlastníctve bytov a nebytových priestorov, podľa ktorej bude správca domu povinný okrem iného podať návrh na vykonanie dobrovoľnej dražby bytu alebo nebytového priestoru v dome na uspokojenie pohľadávok podľa § 15, ak je schválený nadpolovičnou väčšinou hlasov všetkých vlastníkov bytov a nebytových priestorov v dome (§ 8b  ods. 2). 
	Vo vzťahu k odseku 4 možno uvažovať najmä o nasledovných skupinách zákonného záložného práva:
-§ 672 Občianskeho zákonníka (záložné právo nájomcu k veciam prenajímateľa),
-§ 28 zákona č. 42/1992 Zb. o úprave majetkových vzťahov a vyporiadaní majetkových nárokov v družstvách, v znení neskorších prípadov (záložné právo zabezpečujúce úvery poskytnuté bytovému družstvu),
-§ 15 zákona č. 182/1992 Zb.  o vlastníctve bytov a nebytových priestorov, v znení neskorších predpisov,
-§ 23 ods. 6 písm. a) zákona č. 180/1995 Z. z. o niektorých opatreniach na usporiadanie vlastníctva k pozemkom, v znení neskorších predpisov (zabezpečenie pohľadávky dedičov).
Odsek 5
Prelomenie v odseku 5 dopadá na tieto situácie:
-ak bude v zmluve o zriadení záložného práva dohodnuté najnižšie podanie,
-ak ide o výkon zabezpečovacieho prevodu práva, pri ktorom je podstatnou náležitosťou zmluvy aj najnižšie podanie pre prípad dobrovoľnej dražby,
-ak ide o výkon zákonného záložného práva,
-ak je predmetom dražby byt alebo dom, ktorý predstavuje obydlie s hláseným pobytom. 

K bodom 15 až 20
K § 17 
Odsek 1 písm. a)
	Nie je daný žiadny logický dôvod na to, aby oznámenie o dražbe neobsahovalo aj označenie navrhovateľa dražby resp. argument ohľadne utajovania jeho označenia (k tomu porov.  napr. zmeny v osobe dlžníka podľa Občianskeho zákonníka). Navrhovateľ pritom podobne ako v súdnom spore „dominus litis“ rozhoduje o to, či sa bude pokračovať v dražbe. Preto je dôležité, aby bolo jeho označenie v oznámení o dražbe k dispozícií verejnosti. 

Odsek 1 písm. l)
Trojmesačná prekluzívna lehota na podanie žaloby o určenie neplatnosti dražby podľa § 21 ods. 2 si vyžaduje maximálnu publicitu. Pritom táto lehota má svoje opodstatnenie napríklad aj z pohľadu vydražiteľa, nakoľko nie je žiadúce, aby tento bol niekoľko rokov v stave právnej neistoty ohľadne vlastníckeho práva k vydraženej veci. 
Navrhuje sa, aby obligatórnou obsahovou náležitosťou oznámenia o dražbe bolo aj poučenie o možnosti podania žaloby o určenie neplatnosti dražby v lehote troch mesiacov od konania dražby. 

Odsek 3
So zámerom ztransparentniť priebeh dražieb - resp. umožniť, aby o konaní dražby a jej priebehu bola informovaná širšia verejnosť - navrhuje sa rozšíriť publikačné zdroje, v ktorých sa doteraz informácie o konaní dražieb zverejňovali. Navrhované rozšírenie zverejňovania vo vybraných prípadoch (napr. dražba nehnuteľnosti) smeruje na publikovanie v Obchodnom vestníku a ďalej v periodickej tlači podľa § 11 ods. 4. Zároveň ide o skompletizovanie a zosúladenie doterajšieho mechanizmu s tými údajmi, ktoré je v prípade dražieb povinný podľa platnej právnej úpravy zverejniť v Obchodnom vestníku súdny exekútor (porov. napr.  § 140 a § 141 ods. 3 Exekučného poriadku) a správca konkurznej podstaty (porov. § 92 ods. 6 zákona č. 7/2005 Z. z. o konkurze a reštrukturalizácií a o zmene a doplnení niektorých zákonov v znení neskorších predpisov). Navrhovaným spôsobom nedôjde k „zbytočnému“ navyšovaniu nákladov na dražbu  (porov. § 2 písm. i) zákona č. 527/2002 Z. z.). Podľa prílohy č. 2 k nariadeniu vlády Slovenskej republiky č. 42/2004 Z. z. o Obchodnom vestníku v znení neskorších predpisov súdni exekútori a správcovia zverejňujú dotknuté údaje v Obchodnom vestníku bezplatne. Do tohto bezplatného mechanizmu budú v rámci návrhu novely nariadenia doplnení aj dražobníci. 

Odsek 5 písm. j)
	Doručovanie oznámenie od dražbe správcovi registra dražieb nemá svoje opodstatnenie. Je len zbytočným predražovaním resp. navyšovaním nákladov dražby. 

Odsek 6
	Doterajšie skúseností poukazujú na problémové doručovanie všetkým podielovým spoluvlastníkom v bytovom dome, keďže počet týchto osôb je často vyšší ako 100. Preto často  len jeden zo spoluvlastníkov je schopný brzdiť svojim konaním celý dražobný proces. Navrhovaná zmena sa snaží reagovať práve na tieto praktické problémy. 

Odsek 9
	Navrhuje  sa zakotviť expressis verbis povinnosť dražobníka kedykoľvek, keď dlžník alebo vlastník predmetu dražby o to požiada, oznámiť im aktuálny zostatok pohľadávky vrátane vyčísleného príslušenstva. Sleduje sa tým posilnenie ochrany dlžníka, ktorý má záujem odvrátiť dražbu splnením dlhu. Cieľom nie je uprednostniť dlžníka, ale zosúladiť predstavy o výške dlhu za účelom upustenia od dražby. Náročnejší výpočet príslušenstva pohľadávky podľa nazhromaždených poznatkov z praxe už v minulosti privodil nedorozumenia, ktoré však viedli až k realizácii dražby a vzniku súdnych sporov o jej neplatnosť. 
	Z praxe možno dať do pozornosti prípad, kedy pre približne 90 – tisícový dlh na úhradách spojených s užívaním bytu a úhradách spojených s nájmom bytu správcovská spoločnosť navrhla vykonať dražbu. Dlžník zaplatil istinu, trovy advokáta a na písomnú žiadosť o oznámenie informácie o tom, koľko má ešte platiť, mu odpovedal advokát dražobnej spoločnosti len  niekoľko dní pred vykonaním dražby, že príslušenstvo sa nedá vyčísliť, pretože jeho konkrétna výška bude  známa až v čase uhradenia istiny. A že pokiaľ nebudú zaplatené poplatky z omeškania, náklady účelne vynaložené v súvislosti s výkonom záložného práva, náklady súvisiace s uplatnením pohľadávky, trovy právneho zastúpenia v procese realizácie záložného práva, poštové poplatky, odmena znalca za vypracovanie znaleckého posudku, notárske poplatky, odmena dražobníka, trovy predchádzajúcich súdnych konaní a pod., tak navrhovateľ návrh na upustenie od dražby nepodá. Dlžník na to sám vypočítal príslušenstvo a ním vypočítanú sumu uhradil.  Dražba bytu sa však vykonala, pretože podľa navrhovateľa dražby nezaplatil celé príslušenstvo. Ako vidno z uvedeného príkladu, je potrebné, aby mal dlžník na jeho žiadosť oznámenú presnú výšku pohľadávky s vyčísleným príslušenstvom a aby mohol privodiť upustenie od dražby. Právna úprava totiž umožňuje vydražiť byt v prípade, že zostal nedoplatok na pohľadávke alebo jej príslušenstve bez ohľadu na výšku tohto nedoplatku. Výpočet najmä poplatku z omeškania 2,5 promile nebýva spravidla jednoduchou záležitosťou. O to viac je preto odôvodnená navrhovaná právna úprava, aby dražobník na žiadosť dlžníka presne vyčíslil aj príslušenstvo pohľadávky.  To platí, aj pokiaľ ide o náklady dražby.
	Pokiaľ dlžník alebo vlastník predmetu dražby nesúhlasí s oznámenou výškou aktuálneho stavu pohľadávky s jej príslušenstvom a nákladmi dražby, ale chce privodiť upustenie od dražby, má dve možnosti a to buď 
1.	navrhnúť vydanie predbežného opatrenia, aby sa do rozhodnutia o určení, či tu  právo v žiadanom rozsahu je (§ 80 písm. c/ osp ) uložilo napríklad navrhovateľovi dražby nenakladať s predmetom dražby alebo
2.	 zaplatiť oznámenú sumu ako tvrdený aktuálny stav pohľadávky s príslušenstvom a nákladmi dražby a následne postupom podľa § 451 a nasl. uplatniť právo na vydanie bezdôvodného obohatenia a keď vznikla aj škoda v súvislosti s nutnosťou zaplatiť vyššiu sumu než bola dôvodná, tak aj nárok na náhradu škody. 
Dražobníkovi napomôže aj navrhovaná právna úprava v § 13a ods. 4, podľa ktorej pre zmenu navrhovateľ dražby (spravidla záložný veriteľ) má povinnosť oznámiť dražobníkovi výšku pohľadávky. Cieľom nie je zvýhodňovať dlžníka poskytovaním mu výpočtu pohľadávky s príslušenstvom a účelne vynaložené náklady spojené s organizovaním dražby, ale zabrániť dražbe za stavu, že dlžník má záujem splniť dlh, len dlžník sa s veriteľom  pokiaľ ide o aktuálny zostatok pohľadávky s príslušenstvom. rozchádza. 

K bodom 21 až 23 - § 18 
	Rozširuje sa prelomenie zo zásady, že podmienky a údaje, ktoré dražobník v oznámení o dražbe uviedol, nie je možné dodatočne meniť, aj na prípad, na ktorý platná právna úprava nepamätá a to na zmeny notára, ak notárovi uvedenému v oznámení o dražbe bráni prekážka v účasti na dražbe. 
	Posilnenie prvkov publicity a transparentnosti dražieb formou zverejňovania vybraných údajov v Obchodnom vestníku. 

K bodu 24- § 19 ods. 1 písm. d)
	Ide o vypustenie zmätočného vnútorného odkazu, ktorý bol do § 19 ods. 1 písm. d) zakotvený zrejme nedopatrením. Upustenie od dražby je zamerané predovšetkým na ochranu vlastníka veci. Pokiaľ tento sám znemožní obhliadku, bolo by nelogické, aby bol daný dôvod na upustenie od dražby. 

K bodu 25 - § 19 ods. 1 písm. h)
	K zmene porov. aj úpravu v navrhovanom § 3 ods. 2. V aplikačnej praxi dochádza k situáciám, kedy si vlastník vopred dohodne s inou osobou „scenár“, podľa ktorého nároky na súde uznáva. Súd vydá predbežné opatrenie spočívajúce v zákaze nakladať s vecou. Na túto obštrukciu dopláca záložný veriteľ, ktorý v tejto veci nemá postavenie účastníka konania.

K bodu 26 - § 19 ods. 1 písm. k)
	Ak navrhovateľom dražby je záložný veriteľ, vlastník dražby má oproti nemu podľa platnej právnej úpravy neporovnateľne zložitejšie prostriedky na dosiahnutie upustenia od dražby a to aj za stavu, že došlo k zániku dlhu a tým aj zániku záložného práva. Ak záložné právo zaniklo, vlastník draženej veci má oproti záložnému veriteľovi ako navrhovateľovi dražby možnosť privodiť upustenie od dražby len súdnym rozhodnutím, čím jeho pozícia je výrazne sťažená v súvislosti s problémom jeho operatívneho zabezpečenia.
	Navrhovaná právna úprava umožní aj vlastníkovi draženej veci operatívne privodiť upustenie od dražby, ak zloží sumu rovnajúcu sa pohľadávke s príslušenstvom vrátane nákladov dražby (§ 25). Výrazne sa tým chráni aj samotný vydražiteľ, pretože ak by sa napriek zániku  záložného práva v dražbe pokračovalo a vydražiteľovi by po zaplatení ceny dosiahnutej vydražením už aj bol predmet dražby odovzdaný, všetky tieto úkony strácajú svoje opodstatnenie v prípade určenia dražby za neplatnú. Ak súd rozhodne o neplatnosti dražby, takéto rozhodnutie súdu zasahuje už aj do práv vydražiteľa a najmä v prípadoch, ak rozhodnutie súdu o určení dražby za neplatné je spojené s výrazným časovým odstupom niekedy aj niekoľkých rokov, zbytočne sú tak vyvolávané nové spory o ochranu vlastníckeho práva a o vydanie bezdôvodného obohatenia.
	Navrhovaná právna úprava predpokladá, že dlžník zloží sumu rovnajúcu sa pohľadávke s príslušenstvom a náklady dražby v rozsahu, akom je povinný ich znášať (vysvetlenie tiež pri § 25 ods. 2). Nižšia suma neprivodí upustenie od dražby. Dlžníkovi sa tak umožní privodiť upustenie od dražby aj za stavu, žeby splnenie dlhu nemohol účinne privodiť plnením prostredníctvom peňažného ústavu. Ak je dlh plnený nie v dostatočnom predstihu, môže nastať stav, že síce dlžná suma bola poukázaná, ale ešte nebola pripísaná na účet veriteľa a teda by ku dňu dražby pohľadávka existovala a nebol by daný dôvod na upustenie od dražby (§ 567 ods. 2 Občianskeho zákonníka). Tým, že vlastnícke právo prechádza na vydražiteľa udelením príklepu, oneskorené zaplatenie dlhu  (po dražbe) nebude predstavovať prekážku pre nadobudnutie vlastníckeho práva k predmetu dražby pre vydražiteľa, ibaže by vydražiteľ neuhradil vydraženú cenu v ustanovenej lehote (§ 27 ods. 1). Úhrada ceny dosiahnutej vydražením predstavuje zákonnú podmienku pre nadobudnutie vlastníckeho práva s účinkami odo dňa príklepu, ale len keď je realizovaná v ustanovenej lehote podľa § 26 ods. 3 až 7. 
	Ak by navrhovateľ dražby označil vo vyhlásení sumu prevyšujúcu pohľadávku s príslušenstvom a vlastníkovi predmetu dražby by tým vznikla škoda, bol by daný zodpovednostný vzťah navrhovateľa dražby za takto vzniknutú škodu. Obdobne, ak pohľadávka zanikla niektorým  zo zákonných dôvodov a navrhovateľ dražby napriek tomu  trvá na uskutočnení dražby, prichádzala by do úvahy jeho zodpovednosť za škodu vzniknutú vlastníkovi predmetu dražby. Tým by nebolo dotknuté právo domáhať sa na súde neplatnosti dražby. Pre zmenu uplynutím prekluzívnej lehoty na podanie žaloby o neplatnosť dražby (§ 21 ods. 2) nezaniká právo na vydanie bezdôvodného obohatenia (ak by sa plnilo nad rámec povinností). V zásade platí, že zánikom pohľadávky zaniká aj jej zabezpečenie. Odlišnosti treba porovnať pri zabezpečovacom prevode práva a zabezpečovacom postúpení pohľadávky. 
	Ak by vlastník predmetu dražby nezložil sumu označenú navrhovateľom dražby ako pohľadávku s príslušenstvom, len samotné tvrdenie, že pohľadávka zanikla, nepredstavuje dôvod na  upustenie od dražby. V takom prípade upustenie od dražby môže privodiť len navrhovateľ dražby (§ 19 ods. 1 písm. a/) alebo súdne rozhodnutie (§ 19 ods. 1 písm. b/, c/, h/).
	Podľa navrhovaného § 19 ods. 1 písm. k) dražobník je povinný upustiť od dražby najneskôr do jej začatia, ak je navrhovateľom dražby záložný veriteľ a dlžník pred dražbou zloží dražobníkovi na účely splnenia dlhu sumu rovnajúcu sa pohľadávke s príslušenstvom a nákladmi dražby; dražobník sa v takom prípade považuje za miesto plnenia. Treba upozorniť, že naplnenie podmienok v § 19 ods. 1 písm. k) vyvolá nielen účinky upustenia od dražby, ale zároveň aj účinky splnenia dlhu (porov. vetu za bodkočiarkou). Všeobecná občianskoprávna úprava miesta plnenia čerpá svoj základ v § 567 Občianskeho zákonníka. Pokiaľ ide o plnenie peňažného dlhu, občianskoprávna úprava je  normou lex generalis, čo dokazuje dikcia ustanovenia § 567 ods. 2 in fine Občianskeho zákonníka. Inak povedané úpravu v § 567 ods. 2 je možné aplikovať len vtedy, ak osobitný zákon neobsahuje svoj vlastný (špeciálny) režim. Zákon o dražbách bude preto v tomto smere lex specialis. Za miesto splnenia sa bude považovať aj miesto bezprostredného výkonu dražby a aj osobe, ktorá vykonáva úkony dražby za dražobníka. 
	Príslušenstvom pohľadávky podľa § 121 ods. 3 Občianskeho zákonníka sú okrem iného aj náklady spojené s jej uplatnením. Vo vzťahu k nákladom dražby sa navrhuje túto skutočnosť explicitne zdôrazniť. Dôvodom tohto kroku je snaha predísť výkladovým otáznikom.  

K bodu 27 -  § 20 ods. 7
	Ide o vypustenie zmätočného vnútorného odkazu, ktorý v § 20 ods. 7 nemá svoje opodstatnenie. Odsek 7 uvažuje o znížení výšky najnižšieho prihodenia, zatiaľ čo § 16 ods. 4 hovorí o najnižšom podaní. 

K bodu 28 - § 20 ods. 14: 
	Notárska zápisnica už podľa platnej právnej úpravy predstavuje titul pre exekúciu (§ 41 zákona č. 233/1995 Z.z. o súdnych exekútoroch, ďalej aj Exekučný poriadok) a to v prípade notárskych zápisníc, ktoré obsahujú právny záväzok a v ktorých je vyznačená oprávnená osoba a povinná osoba, právny dôvod, predmet a čas plnenia, ak povinná osoba v notárskej zápisnici s vykonateľnosťou súhlasila. 
	Notárska zápisnica je verejnou listinou a navrhuje sa, aby obsahovala povinnosť predchádzajúceho vlastníka vypratať predmet dražby (§ 29 ods. 2 prvá veta). Navrhovaná  úprava podporí riešenie núteného vypratania vlastníka draženej veci prostredníctvom súdom kontrolovaného procesu exekúcie s využitím práva, či už na odklad exekúcie alebo aj na zastavenie exekúcie zo strany vypratať sa majúceho vlastníka predmetu dražby. Zároveň sa navrhuje vyšpecifikovať predmet dražby podľa závažnosti následku spojeného s dražbou a to tak, aby nevznikali pochybnosti, či sa vzťahuje aj na byt, ktorý podľa úpravy Občianskeho zákonník nemá vlastnosti nehnuteľnej veci, ale sa nachádza v nehnuteľnej veci (stavba – obytný dom - § 119 ods. 1, 2 Obč. zákonníka).

K bodu 29 - § 21 ods. 1
Posilnenie prvkov publicity a transparentnosti dražieb formou zverejňovania vybraných údajov v Obchodnom vestníku.

K bodu 30 - § 21 ods. 2:
	Navrhovaná právna úprava reaguje na nejednotnú súdnu prax vo vzťahu k vecnej legitimácii (najmä pasívnej). Súdy rôzne pristupujú k posudzovaniu pasívnej vecnej legitimácie. Podľa prvého názoru postačuje podať žalobu proti navrhovateľovi dražby argumentujúc, že dlžník je v právnom vzťahu s navrhovateľom dražby.  Kritici tohto názoru argumentujú tým, že výrok právoplatného rozsudku zaväzuje iba účastníkov konania a tým pádom by vydražiteľ nebol viazaný rozsudkom o neplatnosti dražby a neakceptoval by závery, ktoré vyvstávajú z takéhoto rozsudku. Druhý názor  sa opiera o nerozlučné spoločenstvo všetkých osôb zúčastnených na dražbe (navrhovateľ dražby, dražobník, vydražiteľ, vlastník draženej veci, dlžník) a to práve s poukazom na to, aby výrok záväzok všetky zainteresované strany, aby sa v prípadnom inom súdnom spore, či už o vydanie bezdôvodného obohatenia, náhradu škody, prípadne inom súdnom spore nemohla niektorá z dotknutých strán brániť tým, že nebola účastníkom konania a že ju výrok právoplatného rozsudku nezaväzuje. Podľa iných názorov postačí, ak sa žaluje vydražiteľ alebo len dražobník. Podľa navrhovanej právnej úpravy akýkoľvek rozsudok o určení dražby za neplatnú v konaní vedenom aj len proti navrhovateľovi dražby alebo len vydražiteľovi privodí jej zrušenie s účinkami odo dňa príklepu a to vo vzťahu k všetkým zainteresovaným stranám, aj keď neboli účastníkmi konania. Predkladateľ vychádza zo záveru, že každá osoba, ktorá je dotknutá dražbou, má možnosť aj z vlastného podnetu stať sa vedľajším účastníkom (§ 93 OSP) a tak podporovať tú stranu sporu,  vo vzťahu ku ktorej má právny záujem na jeho výsledku. Rovnako sa takáto  osoba, ktorá nie je účastníkom konania, môže stať účastníkom konania podľa § 92 ods. 1 na návrh účastníka konania. Spor o  neplatnosť dražby pritom nie je takým konaním, o ktorom by sa osoby dotknuté dražbou nemali možnosť dozvedieť. Podľa navrhovanej úpravy postačí uplatniť žalobu o neplatnosť dražby len proti navrhovateľovi dražby alebo len proti vydražiteľovi a privodia sa prípadným vyhovujúcim výrokom účinky dražby ku dňu príklepu vo vzťahu aj k dražobníkovi a ďalším osobám,  ktorých sa dražba dotkla.
	Aktívnu legitimáciu na vedenie konania o neplatnosť dražby má každá osoba, ktorá tvrdí, že bola dotknutá na svojich právach porušením ustanovení tohto zákona. Nepostačí akékoľvek porušenie ustanovenia zákona, ale len také, ktorým je zároveň osoba aj dotknutá na svojich právach. Nebolo zámerom predkladateľa kauzisticky vypočítavať jednotlivé prípady, kedy o relevantné poškodenie práv osoby by sa jednalo a necháva sa  riešenie tejto otázky výlučne na súdnu prax. Už teraz je však možné napríklad urobiť jednoznačný záver, že dražba by bola neplatná, ak by  dražobník nechal vydražiť byt , na ktorý sa vzťahuje zákonné záložné právo pod 3/4 hodnoty predmetu dražby určenej znaleckým posudkom alebo ak by išlo o neplatnú zmluvu o vykonaní dražby (§ 16 ods. 7). Žalobe o neplatnosť dražby bude možné vyhovieť iba osobe, ktorá má naliehavý právny záujem na takomto určení (§ 80 písm. c/ O.s.p.). Rozsudok o neplatnosti dražby privodí účinky ku dňu príklepu voči všetkým osobám, ktorých sa dražba dotýka a aj k osobám, ktoré od vydražiteľa nadobudli draženú vec. V praxi boli zaznamenané prípady, že po nekalostiach spojených s dražbou došlo v priebehu niekoľkých dní k odpredaju predmetu dražby. Podľa navrhovanej právnej úpravy takto dotknutej osobe postačí uplatniť žalobu buď proti navrhovateľovi dražby, alebo vydražiteľovi s účinkami neplatnosti dražby ku dňu príklepu aj  vo vzťahu k nadobúdateľom predmetu dražby po vydražiteľovi. Dotknutej osobe takto odpadne starosť s okruhom účastníkov konania, či už na účely vydania predbežného opatrenia alebo na rozhodnutie vo veci samej. Ak je právo k predmetu dražby zapísané v katastri alebo v inom verejnom registri, žalobca je povinný spolu s podaním žaloby zaslať správe katastra alebo inému verejnému registru oznámenie o začatí konania o neplatnosť dražby. Správa katastra vyznačí poznámku o začatí konania o neplatnosť dražby, ktorá má slúžiť na ochranu potenciálnych záujemcov o kúpu predmetu dražby od vydražiteľa. Trojmesačná lehota na podanie žaloby je lehotou prekluzívnou, jej márnym uplynutím zaniká právo domáhať sa neplatnosti dražby a to pre osoby dotknuté porušením zákona o dobrovoľných dražbách.  
	Ide o určité časový úsek, kedy by každý záujemca o vydraženú vec mal byť bdelejší vo vzťahu k možnosti počas tejto lehoty vyvolať súdne konanie o neplatnosť dražby. Každý má možnosť zistiť v katastri nehnuteľností vývoj vlastníckeho práva a vývoj obmedzení k predmetu kúpy. Trojmesačná lehota na podanie žaloby o neplatnosť dražby slúži na ochranu osoby dotknutej porušením práv.  

K bodu 31 - § 21 ods. 3
	Doterajší odsek 3 nemá v zákone o dražbách svoje opodstatnenie, nakoľko požiadavka naliehavého právneho záujmu na podanie určovacej žaloby vychádza z Občianskeho súdneho poriadku (§ 80 písm. c) ).
	Na základe oznámenia osoby, ktorá podala na súd žalobu o určenie neplatnosti dražby, správa katastra vyznačí v katastri nehnuteľností poznámku. 

K bodu 32-  § 22 ods. 4
Posilnenie prvkov publicity a transparentnosti dražieb formou zverejňovania vybraných údajov v Obchodnom vestníku.

K bodom 33 až 37
§ 24
Odsek 2 písm. h/:
	K transparentneniu procesu dobrovoľných dražieb prispeje aj zaevidovanie námietok proti priebehu dražby. Takáto zápisnica v prípadnom súdnom konaní o neplatnosť dražby môže predstavovať významný dôkazný materiál. Námietky sa nemusia týkať iba predchádzajúceho vlastníka dražby, prípadne niektorej osoby, ktorá má záujem dražiť, ale aj iných osôb, ktoré považujú za potrebné namietať, či už celý proces dražby alebo niektorú jeho časť. Nesplnenie povinnosti dražobníka zaevidovať námietky proti priebehu dražby však nebude mať dopad na platnosť dražby, pokiaľ bude inak dražba vykonaná v súlade so zákonom. Osoba, ktorej námietky neboli zaevidované, môže podať sťažnosť na ministerstvo.

Odsek 4
	Nie každá dražba musí skončiť aj vydražením predmetu dražby,  a preto, aby nevznikli výkladové otázniky, tak vydražiteľ podpíše zápisnicu o vykonanej dražbe v prípade, že sa predmet dražby vydražil. Vydražiteľom je účastník dražby, ktorému bol udelený príklep (§ 2 písm. g) ). 

Odsek 7
	V aplikačnej praxi vznikajú výkladové otázniky, či sa má zasielať iba zápisnica o vykonanej dražbe alebo aj notárska zápisnica. Notárska zápisnica plní vlastne ten istý účel ako obyčajná zápisnica. Len na závažnosť a spravidla vyššiu hodnotu predmetu dražby sa obligatórne vyhotoví notárska zápisnica. Niet dôvodu, aby sa osobám podľa § 17 ods. 5 (tým, ktorým sa doručuje oznámenie o dražbe) nezaslala aj notárska zápisnica). Zápisnice sa však zašlú až vtedy, keď vydražiteľ zaplatí cenu dosiahnutú vydražením. Inak by totiž po obdržaní zápisnice mohol vydražiteľ privodiť v katastri záznam vlastníckeho práva pre seba, mohlo by dôjsť k ďalším prevodom, pričom  by cenu dosiahnutú vydražením ešte ani neuhradil. Podľa platnej právnej úpravy sa zápisnica totiž má zaslať do 5 dní, ale povinnosť zaplatiť cenu dosiahnutú vydražením má až do 15 dní od skončenia dražby. Navrhovaná právna úprava taktiež prispeje k zníženiu výdavkov v prípade, že vydražiteľ cenu dosiahnutú vydražením neuhradil. Takto sa nebude musieť zbytočne zasielať aj zápisnica aj potom nové oznámenie o opakovanej dražbe osobitnou zásielkou.
Odsek 8
	Legislatívnotechnická úprava súvisiaca so zmenou v predchádzajúcom bode. 

Odsek 9
Posilnenie prvkov publicity a transparentnosti dražieb formou zverejňovania vybraných údajov v Obchodnom vestníku.

K bodom 38 až 40
-§ 25 ods. 1 a 2
	Aj navrhovaná právna úprava zotrváva na zásade, že náklady dražby sa hradia z výťažku dražby. Ak je účelom dražby vymôcť pohľadávku pre záložného veriteľa, dlžník alebo vlastník veci nie je povinný znášať náklady dražby vo väčšom rozsahu než  mu to zo zákona vyplýva. Pokiaľ ide o výkon záložného práva, záložný veriteľ má voči záložcovi právo na úhradu nevyhnutne a účelne vynaložených nákladov v súvislosti s výkonom záložného práva (§ 151l ods. 3). Ak by z výťažku dražby boli uhradené náklady dražby vo väčšom rozsahu, než to zodpovedá uvedenému zákonnému kritériu nevyhnutnosti a účelnosti vynaložených nákladov, bol by daný zodpovednostný vzťah a záložca by mohol postupom podľa § 451 a nasl. žiadať to, čo prevyšuje nevyhnutne účelne vynaložené náklady v súvislosti s výkonom záložného práva. Obdobne aj pri výkone zabezpečovacieho prevodu veci má veriteľ právo iba na náhradu nevyhnutne a účelne vynaložených nákladov. Náklady sú definované v § 2  písm. i/ zákona a tie sa delia jednak na odmenu dražobníka a jednak na účelne vynaložené náklady na zorganizovanie a prípravu dražby. Vo vzťahu k odmene z výťažku dražby na úkor záložcu, resp. dlžníka nemôže byť zrazená väčšia časť než 10 % z výťažku dražby, nie však viac ako 15 % z výšky pohľadávky a jej príslušenstva. Takto sa zabráni v praxi prípadom, keď si záložný veriteľ a dražobná spoločnosť dohodli odmenu až 30 % !!! z výťažku z dražby a v uvedenom rozsahu si odmenu dražobník aj uhradil. Pri výťažku dražby pri vydražení bytov sa takto odmena dražobníka pohybovala aj v rozsahu okolo 500 000,- Sk. Dlh najčastejšie v súvislosti s platbami spojenými s vlastníctvom bytu pritom niekedy predstavoval len pár tisíc alebo pár desaťtisíc korún. Podľa platnej právnej úpravy sa takýto dlžník mohol brániť cez inštitút dobrých mravov a  uplatniť postupom podľa § 451 žalobou právo na vrátenie tej časti zrazenej odmeny z výťažku, ktorá sa priečila dobrým mravom. Podľa navrhovanej právnej úpravy záložca alebo dlžník nebudú musieť znášať odmenu vo väčšom rozsahu ako 10 % z výťažku dražby. Ak by výťažok prevyšoval pohľadávku, pre ktorú sa realizuje výkon záložného práva, najvyššia odmena, ktorú záložca alebo dlžník bude musieť znášať, bude 15 % z výšky pohľadávky. Ak sa napríklad byt vydraží za 2 000 000,- Sk a to v súvislosti s výkonom záložného práva pre pohľadávku 100 000,- Sk (už s príslušenstvom), odmena, ktorú bude musieť záložca (dlžník) znášať, bude 10 000,- Sk. Rozhodujúca pre výpočet odmeny nebude len ich cena, ale aj príslušenstvo. Najčastejšie pôjde o istinu spolu s úrokom z omeškania alebo poplatkom z omeškania. Pokiaľ ide o istinu a sankcie za omeškanie, tak tu sa nepredpokladá náročnosť výpočtu.
	Vo vzťahu k nákladom dražby mimo odmeny, t. j. nákladom, ktoré musia byť vynaložené na to, aby sa pripravila a zorganizovala dražba, záložca a dlžník zodpovedajú za nevyhnutné a účelne vynaložené náklady. Bude vecou konkrétneho posúdenia, či konkrétny výdavok bol nevyhnutne a účelne vynaložený. Napríklad pri využití doručovania exekútorom nebude takýto výdavok možné považovať za účelný, ak dražobník nevyužil doručovanie predtým poštou alebo ak nevyužil doručovanie exekútorom z obvodu bydliska adresáta. Pokiaľ by si z výťažku dražby dražobník zrazil aj takýto výdavok, ktorý nemá vlastnosť účelného a nevyhnutne vynaloženého výdavku, mohol by sa záložca alebo dlžník domáhať vydania  bezdôvodného obohatenia postupom podľa § 451 a nasl. Takýto výdavok by totiž predstavoval plnenie bez právneho dôvodu.
	Ak sa upustí od dražby z dôvodu dobrovoľného plnenia dlhu, dlžník bude znášať odmenu dražobníka len v rozsahu 3 % z vymáhanej pohľadávky. Pokiaľ však proces dražby dospel do štádia doručenia oznámenia o dražbe vlastníkovi predmetu dražby, tak bude znášať odmenu v rozsahu 10 % z vymáhanej pohľadávky. Dražobník v tomto štádiu má za sebou celý rad úkonov a značne vynaloženú energiu. A preto je dôvodné, aby dlžník znášal odmenu, ktorá sa ani zďaleka nedá vyrovnať výdavkom, ak by sa vymožiteľnosť práva realizovala cestou súdu pri zohľadnení súdnych poplatkov, trov advokáta, odmeny exekútora. Pre predkladateľa nebola prijateľná požiadavka určenia odmeny z najnižšieho podania, pretože spravidla ide o najnižšie podanie pri bytoch a domoch cca niekoľko stotisíc korún (až miliónov) a takto pri nižších dlhoch by odmena bola zjavne neprimeraná. Pre porovnanie, či už v súdnom konaní tvorí základ pre súdny poplatok alebo základ pre odmenu súdneho exekútora predstavuje vymáhaná pohľadávka. Výškou pohľadávky sa rozumie aj jej príslušenstvo.
Odsek 3
	Ide o vyjadrenie zásady smerujúcej k pokrytiu nákladov dražobníka. V zásade za náklady zodpovedá navrhovateľ dražby, ak podľa tohto zákona nebude prichádzať do úvahy zodpovednosť inej osoby (napríklad dlžník v prípade dobrovoľného plnenia alebo v prípade vydraženia, vydražiteľ v prípade zmarenia dražby).

K bodom 41 a 42
	Vypúšťa sa nadbytočná časť ustanovenia, keďže lehotu na zaplatenie ceny dosiahnutej vydražením výstižne upravujú nasledovné odseky 4 a 5.
Nakoľko druhá veta sa v § 26 ods. 3 vypúšťa t.j. nový odsek 3 neobsahuje žiadnu zmienku o lehote, je potrebné upraviť (zosúladiť) aj vnútorný odkaz v odseku 7.

K bodu 43 - § 27 ods. 1
	V právnej teórii a tiež praxi nie je jednotný názor na otázku okamihu zániku pohľadávky v súvislosti s dražbou. Navrhuje sa výslovne ustanoviť, že ku dňu úhrady ceny dosiahnutej vydražením zaniká pohľadávka veriteľa v rozsahu uspokojenia veriteľa z výťažku dražby.
	Na jednej strane je potrebné odlišovať právnu skutočnosť – udelenie príklepu – ktorá má vplyv na nadobúdanie prípadne stratu vlastníckeho práva k predmetu dražby ako práva absolútneho (pôsobiaceho erga omnes) a na strane druhej existujúcich práv relatívnych vyplývajúcich z „hlavného“ záväzkového vzťahu, ktorý zanikne „cum satisfactione creditoris“ až splnením dlhu/záväzku (solutio). Zabezpečovací záväzok je záväzkom vedľajším (tzv. obligatio accessoria). Podstatný je však moment zániku záväzku hlavného – pohľadávky. A pohľadávka zanikne až splnením. Kedy vlastník stráca  (absolútne) vlastnícke právo k veci (ktorá je len predmetom vedľajšieho záväzku), čo do existencie hlavného (relatívneho) právneho vzťahu nie je podstatné. Podstatné je splnenie hlavného záväzku. V nadväznosti na to existencia vedľajšieho (zabezpečovacieho) záväzku nie je pre existenciu hlavného záväzku podstatná (pozn. a contrario to však neplatí, pretože „vedľajší záväzok sleduje osud hlavného“). Hlavný zaniká splnením.

K bodu 44 - § 28 ods. 2 
	Predkladateľ zotrváva na úprave, podľa ktorej vydražiteľ obdrží notársku zápisnicu bez zbytočného odkladu, ale potom ako si splní svoju povinnosť uhradiť cenu dosiahnutú vydražením. Tak sa predíde nekalostiam, kedy vydražiteľ ešte ani neuhradil cenu dosiahnutú vydražením a už mal vlastnícke právo zaznamenané a dokonca aj prevedené na inú osobu. Jeho práva nijako nie sú navrhovanou zmenou dotknuté. Ochrana sa týka aj cennejších predmetov dražby. 

K bodu 45 - § 29 ods. 2
	Explicitne sa navrhuje povinnosť predchádzajúceho vlastníka odovzdať predmet dražby. Táto povinnosť bude zakotvená aj v notárskej zápisnici podľa § 20 ods. 14 a ktorá predstavuje exekučný titul. Predkladateľ má záujem, aby proces faktického vypratania prebehol v procese regulovanom súdom pri využití inštitútov slúžiacich aj na ochranu povinnej osoby (odklad exekúcie, zastavenie exekúcie).

K bodu 46 - § 29 ods. 4
	Osoba, ktorá odmietne zápisnicu podpísať alebo ju prevziať, bude musieť znášať totožné právne následky, ako keby k podpisu a prevzatiu došlo. Nevyžaduje sa žiadne osobitné poučovanie. Od oznámenia o začatí výkonu záložného práva musí byť dlžníkovi dostatočne jasná závažnosť situácie, v ktorej sa nachádza.  

K bodu 47 - § 29 ods. 7
	Viď komentár k § 20 ods. 14. Navrhuje sa rozšírenie exekučných titulov o notársku zápisnicu na vymoženie práva pre vydražiteľa pod dohľadom súdu a s možnosťou využitia procesných mechanizmov ochrany povinnej osoby. 

K bodu 48 - § 32
	Navrhovaná právna úprava kompletizuje rozvrh výťažku po dražbe. Uspokojením pohľadávky záložného veriteľa sa pre záložného veriteľa finalizuje proces dražby. Pokiaľ ide o otázku momentu zániku pohľadávky alebo jej časti, túto otázku navrhovaná právna úprava rieši v § 27 ods. 1. Pohľadávka veriteľa zanikne ku dňu úhrady ceny dosiahnutej vydražením a to v rozsahu uspokojenia veriteľa z výťažku dražby. 

K bodu 49 -  § 34
Pre prípad, že predmetom dražby bude vec nadobudnutá prevodom práva na zabezpečenie pohľadávky podľa § 553 až 553c Občianskeho zákonníka,  sa dopĺňa určenie právneho režimu dopadajúceho na navrhovateľa dražby a na osobu, ktorá previedla právo na zabezpečenie pohľadávky. 

K bodu 50 - príloha
	Reakcia na úpravu v § 11 ods. 5. V prílohe sa ustanovuje obrazový vzor označenia Dražba. 

K čl. II (Občiansky zákonník)

K bodu 1 
Účelom novelizácie § 52 nové a presnejšie zadefinovanie základných pojmov a tiež zavedenie definície spotrebiteľských zmlúv. Nový odsek 2 zavádza absolútnu neplatnosť dojednaní, ktoré obchádzajú ustanovenia o spotrebiteľských zmluvách. 

K bodu 2
Dopĺňajú sa nové body, ktoré neboli transponované zo smernice 93/13/ES o neprimeraných podmienkach v spotrebiteľských zmluvách. Ide  o neprimerané sankcie za porušenie ustanovení zmluvy. Pokiaľ dodávateľ požaduje od spotrebiteľa sankciu za porušenie jeho zmluvných povinností a táto je v nepomere k jeho plneniu, je neplatná. Taktiež bude neplatné dojednanie o preklopení dôkazného bremena na tú stranu, ktorá ho nemá povinnosť znášať. Týmto sa zdôrazňuje zásada, ktorá je v občianskom súdnom konaní zakotvená. 

K bodu 3
Zákonná povinnosť pre záložného veriteľa v podobe zasielania  oznámení začatia výkonu záložného práva má sprehľadniť tento výkon a umožniť dozvedieť sa o ňom širokému okruhu potenciálnych záujemcov o kúpu predmetu záložného práva v prípade nehnuteľnej veci. 

K bodu 4 
Ak vzniklo na zálohu viac záložných práv, pri výkone záložného práva záložný veriteľ, ktorého záložné právo je v poradí rozhodujúcom na uspokojenie záložných práv registrovaných ako  prvé, sa záloh prevádza nezaťažený záložnými právami ostatných záložných veriteľov. V aplikačnej praxi nevznikli v tejto súvislosti žiadne výkladové problémy. Ak sa záloh pri výkone záložného práva prednostného záložného veriteľa previedol, prax takýto prevod zálohu už nevyznačovala záložnými právami ostatných záložných veriteľov, ktorí vo vzťahu k poradiu rozhodujúcom na uspokojenie záložných práv boli registrovaní po prednostnom záložnom veriteľovi. Vyvstal však výkladový problém, či výkonom záložného práva zaniká jeho záložné právo, ak nebola uspokojená jeho pohľadávka v celom rozsahu. V praxi boli zaznamenané prípady, že kataster nehnuteľností nechcel (odmietol) vymazať záložné právo aj napriek tomu, že bolo vykonané a to len z dôvodu, že nebola uhradená celá pohľadávka záložného veriteľa. Navrhuje sa doplniť nový dôvod zániku záložného práva v prípade výkonu záložného práva bez ohľadu na rozsah uspokojenia záložného veriteľa, ktorý toto záložné právo vykonal. 

K bodu 5
Zavádza sa oprávnenie pre príslušný súd, posúdiť výšku zmluvnej pokuty s prihliadnutím na dva aspekty. Tým prvým je hodnota a význam zabezpečovanej povinnosti a tým druhým je výška škody. Súd môže postupovať obdobne ako je tomu i v Obchodnom zákonníku, čiže neprimerane vysokú zmluvnú pokutu môže znížiť.
V zásade platí, že pre jedno a to isté porušenie povinnosti veriteľ nie je oprávnený požadovať aj náhradu škody, aj zmluvnú pokutu (pokiaľ sa veriteľ s dlžníkom nedohodnú inak). Neprimerane vysokú zmluvnú pokutu súd zníži predovšetkým s prihliadnutím na vzniknutú škodu za stavu, že veriteľ nie je oprávnený žiadať náhradu škody popri zmluvnej pokute. Súd by v takom prípade mal prihliadať na výšku škody a  zmluvnú  pokutu znížiť až na hranicu vzniknutej škody. 
Mal by pritom brať zreteľ aj na ust. § 519 a pri výške škody na účely aplikácie navrhovaného ustanovenia brať zreteľ aj na pokrytie výšky škody úrokmi z omeškania alebo poplatkom z omeškania. Napríklad ak si veriteľ dohodol pri pôžičke 100 Sk zmluvnú pokutu pre prípad omeškania s vrátením dlhu a to  zmluvnú pokutu v rozsahu 100 % (t. j. 100 000,- Sk) a veriteľovi vznikol ušlý zisk 35 000,- Sk, ale tiež mu vznikol nárok na úroky z omeškania (základná úroková sadzba 4,5 %, t. j. 9 % za omeškanie v rozsahu 1 roka), tak by súd mohol znížiť zmluvnú pokutu 100 000,- Sk až na 26 000,- Sk (35000 mínus 9 000). Znížená zmluvná pokuta by tak pokryla spolu s úrokmi z omeškania celý ušlý zisk. Ak škoda v dôsledku porušenia povinnosti, na ktorú sa vzťahuje zmluvná pokuta, veriteľovi nevznikla, súd môže  znížiť zmluvnú pokutu s prihliadnutím na všetky okolnosti prípadu a nemal by nebrať zreteľ na určitý prijateľný rozsah úročenia navrhovaný aj predmetným návrhom zákona. Prihliadne predovšetkým na hodnotu a význam zabezpečovanej povinnosti.

K bodom 6 a 7
Precizuje a upravuje sa detailnejšie inštitút zabezpečenia záväzkov prevodom práva. Zavádza sa podmienený prevod práva, ktorý je dočasný. Pri nehnuteľných veciach je následne vykonaný aj zápis v katastri nehnuteľností s príslušnou poznámkou. Zákon jednoznačne považuje takýto prevod za dočasný a tým neumožňuje veriteľovi nakladanie s vecou, ktorá je predmetom prevodu práva ako bežnému vlastníkovi, ktorého právo nie je obmedzené. Spätný prevod nastáva priamo zo zákona, čiže nie je potrebný žiadny úkon prevodcu a ani osoby, ktorá právo nadobudla, a to za splnenia podmienky, že dlžník svoj zabezpečený dlh splní. 
Predkladateľ sa nestotožňuje s názormi na vypustenie zabezpečovacieho prevodu práva z právneho poriadku. Nepochybne ide o významný zabezpečovací inštitút, ktorý posilňuje postavenie veriteľa a ktorý čerpá svoj základ už v rímskom práve. 
O fudiciárny prevod práva  išlo, ak vlastníctvo k veci bolo  prevedené jej vlastníkom (fiduciantom) na dôverníka (fiduciára), ktorý sa súčasne zaviazal, že prevedie vlastnícke právo späť na prevodcu (fiducianta) po splnení účelu sledovaného stranami. Podľa účelu sledovaného stranami sa rozlišovalo niekoľko foriem fidúcie (napr. fiducia cum amico contracta – jej účelom bolo zabezpečiť,  aby fiduciár vec nejako užíval alebo ju uschoval, fiducia cum creditore – jej účelom bolo zabezpečenie záväzku; ak fiduciant nesplatil dlh, vec najprv prepadala, podľa neskoršej úpravy ju fiduciár smel predať, z výťažku sa uspokojiť a prebytok vrátiť fiduciantovi, ak výťažok nepostačoval, pohľadávka trvala naďalej pre zbytok, fundicia donationis causa – fiduciár bol povinný vec odovzdať osobe, ktorú fiduciant hodlal obdarovať, napr. aj pre prípad smrti atď.). 
Zabezpečovací prevod vlastníckeho a iného práva v jeho strohej a veľmi stručnej podobe sa v aplikačnej praxi ukázal ako protikladný inštitút, ktorý na jednej strane síce výrazne posilňuje právne postavenie veriteľa, ale na druhej strane je značne zneužiteľný pri disproporcii práv a povinností medzi veriteľom a dlžníkom. Jeho stručná normatívna úprava umožňovala výkon práva veriteľa takým spôsobom, že dlžník už v zárodku omeškania bez možnosti reštitúcie  prichádzal o majetkové hodnoty niekedy neporovnateľne so samotnou výškou pohľadávky. Najvýraznejšie sa to prejavovalo v prípadoch, ak predmetom zabezpečovacieho prevodu boli nehnuteľnosti predstavujúce obydlie dlžníka. 
	Napriek uvedenej kontroverznosti má zabezpečovací prevod práva svoje miesto v systéme právnych prostriedkov určených na zabezpečenie pohľadávky. Nepochybne ide o inštitút, ktorý výrazne posilňuje právne postavenie veriteľa, najmä pri zabezpečovacom prevode vlastníckeho práva. S cieľom minimalizovať zneužívanie uvedeného inštitútu, predkladateľ navrhuje rozšíriť platnú právnu úpravu o ďalšie náležitosti zmluvy o zabezpečení pohľadávky prevodom práva, o úpravu výkonu tohto práva pre prípad, že dlžník svoj dlh splní a rovnako aj pre prípad, že dlžník svoj dlh nesplní. Explicitne sa navrhuje  so zámerom minimalizovať výkladové otázniky upraviť zákonné rozväzovacie účinky spojené so zánikom pohľadávky. Ak pohľadávka zanikne, ex lege zaniká aj zabezpečenie pohľadávky a to sa vzťahuje na celú dobu  výkonu tohto práva teda aj po zročnosti pohľadávky až do momentu prípadného ďalšieho prevodu práva na tretiu osobu. Podmienky, za akých dôjde k ďalšiemu prevodu práva na inú osobu, musia byť upravené v zmluve o zabezpečovacom prevode práva a dlžník bude mať takto možnosť monitorovať zámer veriteľa previesť nadobudnuté právo a kedykoľvek bude môcť veriteľovi zabrániť takémuto ďalšiemu prevodu privodením rozväzovacích účinkov zabezpečovacieho inštitútu. Ak si dlžník splní svoj záväzok, zároveň sa stáva znovu držiteľom dočasne prevedeného práva. Veriteľ bude môcť previesť právo na tretiu osobu iba po skoršom upovedomení dlžníka o svojom zámere. 
Zabezpečovací prevod práva je obsiahnutý aj v iných právnych poriadkoch krajín EÚ vrátane návrhu hmotnoprávneho kódexu v ČR. Predkladateľ monitoruje aj prípravné práce na slovenskom hmotnoprávnom kódexe a z vecného  zámeru je možné vyvodiť, že je záujem ponechať zabezpečovací prevod práva. Nekalosti, ktoré vznikali pri jeho využívaní v praxi, sa dajú odstrániť navrhovanou právnou úpravou. Obdobne, ako je to pri záložnom práve aj pri zabezpečovacom prevode práva bude môcť zabezpečiť splnenie záväzku nielen dlžník prevodom práva, ale aj tretia osoba. Medzi pripomienkami rezonovala aj požiadavka explicitne zakotviť povinnosť dlžníka nahradiť takejto tretej osobe plnenie, ktoré realizovala v prospech  veriteľa  a to tak, pokiaľ ide o záložné právo, ako aj zabezpečovací prevod práva. Predkladateľ však poukazuje na inštitút bezdôvodného obohatenia.  Pokiaľ tretia osoba plnila za dlžníka, čo mal plniť sám, má právo žiadať vydanie bezdôvodného obohatenia (§ 454 Obč. zák.). Pokiaľ je predmetom zabezpečovacieho prevodu vlastnícke právo, v takom prípade sa účinnosť nadobudnutia vlastníckeho práva posudzuje podľa všeobecných ustanovení o nadobúdaní vlastníctva zmluvou (§ 133).
	Pri hnuteľných veciach takto veriteľ nadobudne vlastnícke právo prevzatím veci (traditio), ak nie je účastníkmi dohodnuté alebo v právnom predpise upravené inak. V prípade nehnuteľnej veci veriteľ nadobudne vlastnícke právo vkladom do katastra nehnuteľností (intabulatia), pokiaľ osobitný zákon neustanovuje inak. V obidvoch prípadoch však ide o dočasný prevod práva a táto skutočnosť sa vyznačí aj v príslušnom verejnom registri, ak je prevádzané právo v takomto verejnom registri zapísané. Za taký register treba považovať aj kataster nehnuteľností a veriteľ má zo zákona povinnosť obstarať vyznačenie takéhoto dočasného prevodu práva v katastri. Z listu vlastníctva (LV) musí vyplývať dočasnosť prevodu práva. Takáto registrácia vo verejnom registri bude výstrahou pre osoby, ktoré majú záujem nadobudnúť predmet zabezpečenia. Zároveň to bude ochrana pre osobu, ktorá poskytla zabezpečenie. Pri zabezpečovacom prevode vlastníckeho práva k nehnuteľnosti, správa katastra vyznačí dočasnosť takéhoto zabezpečovacieho prevodu v katastri nehnuteľností poznámkou. Výslovne sa veriteľovi ukladá v katastri nehnuteľností obstarať vyznačenie dočasnosti prevodu vl. práva. Podľa navrhovanej právnej úpravy tak odpadnú pochybnosti a tým aj nekalosti, ktoré vznikali pri nesprávnom výklade doteraz platnej právnej úpravy zabezpečovacieho prevodu a to pokiaľ ide o jednotlivé zložky vl. práva: právo vec užívať (uti), brať plody (frui), požívať (possidendi), právo s vecou nakladať (disponendi). Aj navrhované ust. o vyznačení dočasného prevodu práva rozptýli všetky pochybnosti o tom, že pri zabezpečovacom prevode vlastníckeho práva nepatria nadobúdateľovi takéhoto práva bez ďalšieho všetky vyššie uvedené zložky vlastníckeho práva. 
	Uspokojením pohľadávky prechádza prevedené právo späť na toho, kto ho previedol a to zo zákona. Obdobne napríklad pri vrátení daru postačí, že darca oznámi obdarovanému, že žiada vrátiť dar a tým pádom zo zákona sa stáva darca opätovne vlastníkom veci. V prípade nehnuteľnosti sa zaznamená naspäť vl. právo pre darcu. Pre kataster pritom postačí, že obdarovaný akceptuje vrátenie daru, a preto postačí takéto vyjadrenie obdarovaného pre kataster, že uznáva vrátenie. Pri zabezpečovacom prevode vlastníckeho práva navrhovaná právna úprava naviac ukladá veriteľovi povinnosť bez zbytočného odkladu vec v jeho držbe vydať predchádzajúcemu vlastníkovi. Primerane sa pritom použijú ustanovenia záložného práva § 151md ods. 2, 3 Obč. zák. a teda po zániku zabezpečovacieho prevodu práva sa vykoná výmaz tohto práva v katastri a veriteľ je takúto žiadosť o výmaz zabezpečovacieho prevodu práva povinný podať bez zbytočného odkladu po jeho zániku. To neznamená, žeby o takýto výmaz nemohol požiadať samotný predchádzajúci vlastník, ktorý k žiadosti doloží písomné potvrdenie o splnení záväzku alebo inú listinu preukazujúcu zánik zabezpečovacieho prevodu práva vystavenú veriteľom. 
	Osobitný právny predpis upravuje zabezpečovací prevod práva cenných papierov, na ktorý navrhovaná právna úprava odkazuje (zákon č. 566/2001 Z.z. o cenných papieroch). 
Navrhovaná právna úprava umožní dlžníkovi, ktorý sa dostal do omeškania s prehľadom monitorovať výkon zabezpečovacieho prevodu práva a s prehľadom sa aj dostať z nepriaznivej situácie. Veriteľ už nebude môcť privodiť pre dlžníka nepriaznivý prekvapivý stav už hneď na začiatku omeškania. Explicitne sa označuje uvedený inštitút ako dočasný prevod práva a jeho účinky zo zákona zanikajú uspokojením zabezpečenej pohľadávky.
Presne sa definujú jednotlivé náležitosti zmluvy o zabezpečovacom prevode, následné vyznačenie tejto skutočnosti v katastri nehnuteľností a tiež jednotlivé oprávnenia a povinnosti zmluvných strán. Hlavne starostlivosť veriteľa o predmet prevádzaného práva, pokiaľ ho má u seba a na strane druhej oprávnenie dlžníka na vydanie takéhoto predmetu v prípade splnenia svojho dlhu. Upravuje sa celý proces výkonu veriteľovho práva, ktoré mu pri porušení povinnosti zo strany dlžníka prislúcha. Na strane druhej je ale aj dlžník chránený a to primeranými lehotami, počas ktorých sa dozvie o hrozbe, ktorá nad jeho majetkom môže vzniknúť, ak dlh aj v následne poskytnutej lehote nevyrovná. 
Na rozdiel od záložného práva pri zabezpečovacom prevode práva je jednou z podstatných (esenciálnych) náležitostí dohoda o najnižšom podaní pre prípad výkonu tohto práva prostredníctvom inštitútu dobrovoľnej dražby. Takto sa dlžníkovi rovno naservíruje v návrhu zmluvy možnosť už v štádiu uzatvárania zmluvy ovplyvňovať aj proces prípadnej dobrovoľnej dražby. Zmluva sa musí uzavrieť písomne, inak bude absolútne neplatná (§ 39 OZ). Predkladateľ nechcel kauzisticky vypočítavať a obmedzovať účastníkov zmluvy, pokiaľ ide o iné spôsoby výkonu zabezpečovacieho prevodu práva. Každopádne by bola tá časť zmluvy, ktorá sa týka trvalého ponechania prevedeného práva pre rozpor so zákonom neplatná (§ 553c ods. 2). Myšlienkové pochody a „entuziazmus“ podpisovať zmluvy sú u dlžníka úplne odlišné v čase, keď potrebuje peniaze, ako v čase po zročnosti pohľadávky. Navrhovaná právna úprava nebráni dlžníkovi po splatnosti zabezpečenej pohľadávky uzavrieť aj takú dohodu, podľa ktorej prejaví vôľu, aby si veriteľ zabezpečené právo ponechal na úhradu pohľadávky alebo jej časti. V tom čase si je vedomý omeškania a možnosti výkonu zabezpečovacieho prevodu práva. Navrhovaná právna úprava v iných častiach konkrétnejšie rieši otázky úžery, úžerných úrokov a ochrany spotrebiteľa. Tridsaťdňová zákonná lehota zabráni prekvapivým stavom spôsobujúcim občanom definitívne zbavenie majetku, ktorý má niekoľkonásobne vyššiu hodnotu než bola výška samotnej pohľadávky.
Pokiaľ je dohodnutý výkon zabezpečovacieho prevodu práva inak než v procese dobrovoľnej dražby, veriteľ má zákonnú povinnosť postupovať pri speňažení predmetu zabezpečenia tak, aby rešpektoval podmienky jeho predajnosti na trhu (ponuka a dopyt). Porušenie tejto povinnosti by mohlo privodiť jeho zodpovednostný vzťah za vzniknutú škodu. Po uspokojení je veriteľ povinný zvyšok výťažku dosiahnutý výkonom zabezpečovacieho prevodu práva vydať osobe, ktorá zabezpečenie ponúkla. V prípade procesu dobrovoľnej dražby však takýto výťažok odovzdá dražobník priamo predchádzajúcemu vlastníkovi (§ 32 v spojení s § 34 ods. 2 zákona o dobrovoľných dražbách).

K bodu 8
Oproti terajšiemu zneniu sa zavádza detailnejšia úprava zabezpečovacieho inštitútu postúpenia pohľadávky. Jednotlivé ustanovenia o zabezpečovacom prevode práva sa i tu použijú primerane.

K bodu 9
Zavádza sa maximálna výška úrokov pri zmluve o pôžičke. Je to odôvodnené najmä neúnosnou situáciou, kedy viaceré súkromné subjekty podnikajúce v tejto oblasti vyžadovali od klientov neprimerane vysoké úroky a tiež zmluvnú pokutu. Tá je takisto upravená nanovo, respektíve je založená ingerencia súdu v právomoci znížiť ju. Doteraz bol neprimerane vysoký úrok jedine predmetom súdneho sporu a to podľa dikcie o dobrých mravoch. Tento v slovenskom práve neurčitý pojem však nestačí na ochranu subjektov, ktoré môžu byť účastníkmi občianskoprávnych kontraktov a ako takí nemajú potrebnú opatrnosť, akou sa argumentuje pri vzťahoch obchodnoprávnych. Táto limitácia sa nijako nedotkne vzťahov medzi podnikateľmi navzájom, nakoľko ak v danom zmluvnom vzťahu nevystupuje spotrebiteľ, nie je ochrana účinná. Inak povedané, podnikatelia si môžu upraviť svoje práva a povinnosti podľa Obchodného zákonníka podľa svojich predstáv, čo sa týka výšky úroku. Samozrejme za predpokladu dodržania ustanovení, ktoré sa na takéto konanie v Obchodnom zákonníku vzťahujú. 
Predkladateľ zastáva názor, že žiadnym právnym limitom neohraničená výška úrokov pri zmluvách o pôžičke (tzv. „usury limit“) sa v praxi - napriek argumentom o zásade zmluvnej voľnosti a o tom, že neznalosť práva neospravedlňuje prípadne bdelým patria práva („vigilantibus iura scripta sunt“ )- neosvedčila. Preto sa pripravuje novelizačný vstup aj do nariadenia vlády Slovenskej republiky č. 87/1995 Z. z., ktorým sa vykonávajú niektoré ustanovenia Občianskeho zákonníka a ustanoviť limit výšky úrokov pri pôžičke. Rovnako tak sa navrhuje znížiť neprimerane vysokú sadzbu poplatku z omeškania s plnením peňažného dlhu z 2,5 promile na 1 promile. 
Zakotvenie tzv. „miery úžery“ možno vysledovať v niektorých federálnych štátoch USA, napríklad Kansas – 15 %, Colorado – 45 %, Texas – 10 %, California, New York,  Illinois. Z európskych štátov, ktoré využívajú priamo zákonné obmedzenia vo svojich záväzkových predpisoch možno spomenúť napríklad Francúzsko, Poľsko, Slovinsko. 
Za zmienku stojí náhľad na historický vývoj prístupu k úrokom. V  stredoveku boli celkovo úroky neakceptovateľné ako trestuhodné až nehanebné. Neskôr kvôli potrebe hotovosti a jej pohybu boli povolené, pričom sa vždy rozlišovalo medzi „miernymi“ (primeranými) a „excesívnymi“ (nadmernými) úrokmi. V Číne a Indii zakázali neprimerané úroky ako úžeru a v roku 1545 v Anglicku určili maximálnu úrokovú mieru.
V právnych poriadkoch sa možno stretnúť s najrôznejšími možnosťami riešenia limitácie úrokov:
-naviazanie na základnú úrokovú sadzbu (ďalej len „ZÚS“) Národnej banky Slovenska ako napr. ZÚS+10 alebo ZÚS +15 či 20,
-zadanie jednotnej sadzby (tzv. „flat rate“), pričom je možné rozlíšenie pri obchodných pôžičkách (úveroch),
-ďalšia možnosť je zadať sadzbu číslom aj závislosťou od ZÚS, napr. „najvyššia prípustná miera úrokov je buď ZÚS + 10 alebo 15%, podľa toho, ktoré číslo je vyššie,“
-rozlíšenie percentuálneho vyjadrenia podľa požičiavanej sumy napr.:	
o	1.- – 2,000,000.- Sk – 15%
o	2,000,001.- - 50,000,000.- Sk – 25%
o	nad 50,000,000.- Sk – bez limitu 
o	pričom logika rozdelenia je nasledovná: najnižšia kategória ide o spotrebné úvery a pôžičky FO mnohokrát pre účely prežitia a najnáchylnejšie na úžeru; stredná skupina ide o úvery pre malé a stredné firmy  a živnostníkov rozbiehajúcich biznis a istá ochrana je stále žiaduca; posledná kategória je už takým rizikom pre veriteľa, že zmluvné podmienky by mali byť čisto na slobodnej zmluvnej vôli strán,
-možná kombinácia s účelom použitia úveru či dĺžkou doby splatenia.

K čl. III (Obchodný zákonník)

K bodu 1
       Do Obchodného zákonníka sa preberá ustanovenie o spotrebiteľských zmluvách. Je to odôvodnené najmä početnými prípadmi, kedy sa uzatvárajú zmluvy podľa § 261 Obchodného zákonníka a tým sa stráca ochrana spotrebiteľa v týchto vzťahoch, tak ako ju pozná Občiansky zákonník.

K bodu 2
        Táto zmena súvisí s tou možnosťou, že aj osoba nepodnikateľ (spotrebiteľ), môže uzatvoriť zmluvu podľa Obchodného zákonníka a keď sa dostane do omeškania s plnením svojho záväzku je povinný platiť úroky z omeškania. V praxi boli zaznamenané dohodnuté úroky enormne vysoké napríklad 0,5 % na deň, čo predstavuje 182,5 % ročne. Tu je preto potrebné stanoviť rovnaký princíp ako pri úprave Občianskeho zákonníka a to stanovenie maximálnych limitov pre výšku takýchto úrokov, pričom sa zachováva doterajšia konštrukcia platná pre prípad absencie dohody. 

K bodu 3
        Aby sa predišlo obmedzovaniu trhu, nestanovuje sa limit pre výšku úroku pri zmluve o úvere, ak kontrahenti sú právnické osoby alebo osoby fyzické - podnikatelia. Jediná výnimka je v tom prípade, ak takú zmluvu uzatvorí na strane jednej spotrebiteľ a na strane druhej podnikateľ. Vtedy sa na takýto právny vzťah uplatňuje i zákon o spotrebiteľských úveroch so všetkými inštitútmi ochrany. 
          Právna ochrana sa týka najpočetnejšej resp. najnáchylnejšej skupiny na úžeru vzhľadom na pôsobnosť zákona č. 258/2001 Z. z. o spotrebiteľských úveroch a o zmene a doplnení zákona Slovenskej národnej rady č. 71/1986 Zb. o Slovenskej obchodnej inšpekcii v znení neskorších predpisov. Rešpektujúc požiadavky smernice Rady 87/102/ESV zmysle § 1 ods. 2 písm. e) citovaný zákon sa vzťahuje na zmluvy o poskytnutí úveru v hodnote od 200 do 20 000 EUR. 

K čl. IV (Exekučný poriadok)

K bodu 1
	Novela zákona č. 233/1995 Z. z. je potrebná vzhľadom na existenciu notárskej zápisnice, ktorá pri zákonom definovaných prípadoch (napr. nehnuteľnosti, podnik alebo jeho časť) má byť zárukou dohľadu verejnej moci a to vo forme notára. Úprava smeruje k predchádzaniu zbytočného predlžovania celého  procesu na základe reivindikačných žalôb (žalôb na vydanie veci) a preto sa zavádza ako jeden z ďalších exekučných titulov i tento druh notárskej zápisnice. Tomu je prispôsobená i poznámka pod čiarou (k tomu porov. aj zmenu v § 20 ods. 14 v čl. I návrhu zákona).

K bodu 2
     Tento bod súvisí s možnosťou využitia služieb exekútora ako doručovateľa v prípade konania a celého priebehu dobrovoľnej dražby. Tu sa v podstate rozširuje už existujúci inštitút doručovania súdnych písomností v rámci ďalšej činnosti súdneho exekútora i o tie mimosúdne.
	V článku I sa navrhuje zmeniť § 10 ods. 1 v tom smere, že „písomnosti sa doručujú formou listovej zásielky do vlastných rúk s doručenkou a ak nie je možné alebo účelné doručiť ich iným preukázateľným spôsobom do vlastných rúk osobe, ktorej sú určené. Na doručovanie sa primerane použijú ustanovenia osobitného predpisu11).“ Na význame tu nadobúda aj zmena pôvodného odkazu 11, v ktorom sa citoval len § 47 Občianskeho súdneho poriadku (náhradné doručovanie), čo v praxi spôsobovalo problémy. Navrhovaná zmena cituje v poznámke pod čiarou Občiansky súdny poriadok ako celok. Podľa platného § 45 Občianskeho súdneho poriadku „súd doručuje písomnosti sám alebo poštou. Súd môže doručiť písomnosti aj prostredníctvom súdneho exekútora......“  
Doručovanie poštou sa v praxi ukázalo ako najhospodárnejší spôsob. Prax však ukazuje, že pri obštrukciách, ktoré spôsobujú adresáti predmetných písomností,  je to menej efektívny prostriedok transponovania písomnosti do dispozičnej sféry adresáta. Zákonom č. 341/2005 Z. z. bola s účinnosťou od 1. septembra 2005 umožnené súdnym exekútorom doručovať súdne písomnosti, ak ich o doručenie požiadal súd. Skúsenosti z aplikačnej praxe dosvedčujú, že súdni exekútori dokážu rýchlo a operatívne doručiť súdne písomnosti. Navrhovaná právna úprava zároveň otvára priestor pre doručovanie aj iných než súdnych písomností nielen pre prípad dobrovoľných dražieb ale aj vtedy, ak to ustanovia osobitné predpisy. Tým sa otvára priestor aj pre iné rezorty využiť túto formu doručovania. Z pohľadu príslušnosti súdneho exekútora, kritériom pre jeho výber bude aspekt hospodárnosti. Náklady spojené s doručovaním písomností súdnym exekútorom do vzdialenejšieho miesta k miestu doručovania budú vyššie a pre ich úplnú náhradu by nespĺňali vlastnosť účelnosti.

K čl. V (Kompetenčný zákon)
	Vzhľadom na zavádzanú možnosť kontroly zo strany Ministerstva spravodlivosti SR ku dražiteľom a celému konaniu dražby podľa zákona č. 527/2002 Z.z. je potrebné urobiť i zmenu v kompetenčnom zákone (zákon č. 575/2001 Z. z.). 
Tejto zmene korešponduje úprava v novonavrhovanom § 9a zákona o dražbách pri rešpektovaní článku 2 odseku 2 Ústavy Slovenskej republiky, v zmysle ktorého „štátne orgány môžu konať iba na základe ústavy, v jej medziach a v rozsahu a spôsobom, ktorý ustanoví zákon.“ 

K čl. VI  - Zákon č. 258/2001 Z. z. o spotrebiteľských úveroch
K bodu 1
         Zavádza sa horná hranica ročnej percentuálnej miery nákladov, ktoré nesmú byť prekročené pri uzatváraní zmluvy o spotrebiteľskom úvere. Je to jeden z mnohých inštitútov, ktoré majú v konečnom dôsledku zabrániť zneužívaniu postavenia podnikateľov pri právnom vzťahu so spotrebiteľom, keďže postavenie spotrebiteľov je vždy slabšie. 

K bodu 2
Vylučuje sa možnosť splnenia dlhu spotrebiteľom zmenkou alebo šekom. Týmto zásahom sa sleduje požiadavka obsiahnutá v smernici 87/102/EHS o aproximácii zákonov, iných právnych predpisov a správnych opatrení členských štátov vzťahujúcich sa na spotrebiteľský úver a to ochrana spotrebiteľa pri takomto plnení dlhu. Samotná Smernica i Európska legislatíva pripúšťa aby členský štát prijal i prísnejšie opatrenia na dosiahnutie účelu, ktorý sa Smernicou sleduje a je obsiahnutý v jej texte. Práve cieľová skupina spotrebiteľov, ktorý uzatvárajú zmluvy o spotrebiteľskom úvere podľa tohto zákona je tá, ktorá vyžaduje zvýšenú ochranu. Mnohé prípady zo súdnej praxe to potvrdzujú. Podpisovanie blanko zmeniek nie je žiadnou výnimkou a zakladá pre spotrebiteľa povinnosť, ktorá nie je vo vzťahu k jeho plneniu zo spotrebiteľskej zmluvy vyplývajúcej únosná.  

K čl. VII

Účinnosť sa navrhuje od 1. januára 2008.

Nariadenie vlády  Slovenskej republiky z........../2007, ktorým sa mení a dopĺňa nariadenie vlády Slovenskej republiky č. 87/1995 Z. z., ktorým sa vykonávajú niektoré ustanovenia Občianskeho zákonníka  

K čl. I

K bodu 1
Vkladá sa nový § 2a, ktorý je vykonávací predpis k zmluve o pôžičke podľa § 658 ods. 1 Občianskeho zákonníka. Dôvodom na prijatie tohto ustanovenia je zvyšujúci sa počet prípadov, ktoré majú jeden charakteristický znak, a to v značnej miere sa zneužíva postavenie dlžníkov, spotrebiteľov, ktorí v stave spôsobenom rôznymi životnými situáciami podpisujú zmluvy, ktoré sú vo vzťahu ku poskytnutej pôžičke alebo úveru v značnom nepomere. To sa týka hlavne výšky úrokov, poplatkov z omeškania a ďalších inštitútov, ktoré navršujú celkový dlh o neprimerane vysokú sumu, ktorú dlžník nie je schopný splácať a vo väčšine prípadov prichádza o veci, ktoré použil ako záloh na zabezpečenie takejto pôžičky. Prikročením k stanoveniu maximálnej výšky úroku a spolu s ďalšími inštitútmi sa tomu štát snaží zabrániť. Výška bola volená násobkom základne úrokovej sadzby NBS.

K bodu 2
Nahrádza sa doterajšie znenie diskontná sadzba znením základná úroková sadzba, nakoľko NBS tento pojem používa  už skoro 4 roky a je potrebné to zosúladiť i v príslušnom právnom predpise, ktorý na to odkazuje. 

K bodu 3
Poplatok z omeškania je v Občianskom zákonníku spomínaný ako osobitný inštitút v prípade nájmu. A to nájmu bytu a podnikateľského nájmu hnuteľnej veci. Snahou nie je v tomto prípade tento inštitút zrušiť, ale len stanoviť nižšiu sadzbu. To v praxi nedovolí sankcionovať omeškaných platcov prípade nájmov, ktoré sú vyššie spomínané neodôvodnene vysokou sumou, tak ako je tomu teraz. 

Nariadenie vlády  Slovenskej republiky z........../2007, ktorým sa mení a dopĺňa nariadenie vlády Slovenskej republiky č. 42/2004 Z. z. o Obchodnom vestníku v znení neskorších predpisov

K čl. I

K bodu 1
Stanovuje sa čo treba predložiť ako podklad na publikáciu o konanej dražbe do Obchodného vestníku. Tu sa prejavuje osobitná požiadavka na všeobecnú známosť, že nejaká nehnuteľnosť je predmetom dražby a tým aj väčší počet účastníkov, ktorí môžu v konečnom dôsledku zvýšiť cenu predmetu dražby. To je na prospech nie len veriteľovi ale aj dlžníkovi. 

K bodu 2
Určuje sa presná lehota do kedy sa údaje uverejnia v Obchodnom vestníku. Je to odôvodnené lehotami, ktoré plynú podľa zákona č. 527/2002 Z. z. o dobrovoľných dražbách. Bez stanovenej lehoty by sa oznámenie v Obchodnom vestníku mohlo publikovať neskoro vzhľadom na rozbehnutú dražbu a tým aj možnosť prihlásenia sa viacerých potenciálnych vydražiteľov. 

K bodu 3
Upravuje sa príloha v spojitosti s bodom 1 a 2.