Štatút Haagskej konferencie medzinárodného práva súkromného
(platný dňom 15. júla 1955, zmenený a doplnený dňom ..... 200.)

Vlády nižšie uvedených štátov:
Spolková republika Nemecko, Rakúsko, Belgicko, Dánsko, Španielsko, Fínsko, Francúzsko, Taliansko, Japonsko, Luxembursko, Nórsko, Holandsko, Portugalsko, Spojené kráľovstvo Veľkej Británie a Severného Írska, Švédsko a Švajčiarsko, 
vzhľadom na trvalý charakter Haagskej konferencie medzinárodného práva súkromného,
želajúc si potvrdiť tento charakter,
pokladajúc za vhodné na dosiahnutie tohto účelu dať Konferencii štatút,
dohodli sa na týchto ustanoveniach:

Článok 1
Účelom Haagskej konferencie je pracovať na progresívnej harmonizácii noriem medzinárodného práva súkromného.

Článok 2
1.	Členmi Haagskej konferencie medzinárodného práva súkromného sú štáty, ktoré sa zúčastnili jedného zasadnutia alebo viacerých zasadnutí Konferencie, a ktoré prijali tento štatút.
2.	Členom sa môže stať aj každý iný štát, ktorého účasť je z právneho hľadiska dôležitá pre prácu Konferencie. O prijatí nových členských štátov rozhodujú vlády zúčastnených štátov na návrh jedného alebo viacerých z nich, a to väčšinou odovzdaných hlasov v lehote šiestich mesiacov odo dňa, kedy sa tento návrh vládam predložil.
3.	Prijatie za člena nadobudne účinnosť prijatím tohto štatútu dotknutým štátom.

Článok 2A
1.	Členské štáty Konferencie môžu na zasadnutí o všeobecných otázkach a zameraniach, na ktorom je prítomná ich väčšina, rozhodnúť väčšinou odovzdaných hlasov o prijatí za člena aj ktorejkoľvek regionálnej organizácie ekonomickej integrácie, ktorá predložila žiadosť o členstvo generálnemu tajomníkovi. Ak nie je osobitne v štatúte ustanovené inak, každý odkaz na členov  sa vzťahuje aj na tieto členské organizácie. Prijatie za člena nadobudne účinnosť prijatím štatútu dotknutou regionálnou organizáciou ekonomickej integrácie.
2.	O členstvo v Konferencii môže požiadať len regionálna organizácia ekonomickej integrácie zložená výlučne zo zvrchovaných štátov, ktoré na ňu preniesli právomoc v rade otázok spadajúcich do pôsobnosti Konferencie, vrátane oprávnenia prijímať rozhodnutia, ktoré  sú v týchto otázkach záväzné pre jej členské štáty.
3.	Každá regionálna organizácia ekonomickej integrácie musí spolu so žiadosťou o členstvo predložiť aj vyhlásenie o právomoci uvádzajúce otázky, v ktorých na ňu jej členské štáty preniesli právomoc. 
4.	Každá členská organizácia a jej členské štáty zabezpečí, aby sa každá zmena týkajúca sa právomocí alebo zloženia členskej organizácie oznámila generálnemu tajomníkovi, ktorý túto informáciu zašle ostatným členom Konferencie.
5.	Platí domnienka, že členské štáty členskej organizácie si zachovávajú právomoc vo všetkých otázkach, v ktorých nedošlo k vyhláseniu alebo oznámeniu o prenesení právomoci.
6.	Každý člen Konferencie môže požiadať členskú organizáciu alebo jej členské štáty o poskytnutie informácie, či členská organizácia má právomoc v konkrétnej otázke, ktorou sa Konferencia zaoberá. Členská organizácia a jej členské štáty musia zabezpečiť poskytnutie takto požadovanej informácie. 
7.	Členská organizácia vykonáva svoje členské práva na alternatívnom základe so svojimi členskými štátmi, ktoré sú členmi Konferencie, podľa ich právomocí v konkrétnych otázkach.
8.	Členská organizácia je v otázkach, ktoré patria do jej právomoci, oprávnená odovzdať na každom zasadnutí Konferencie, ktorého má právo sa zúčastniť, počet hlasov zodpovedajúci počtu jej členských štátov, ktoré na ňu preniesli právomoc v danej otázke a  ktoré sú oprávnené hlasovať na tomto zasadnutí a zaregistrovali sa na ňom. Ak členská organizácia uplatní svoje hlasovacie právo, jej členské štáty svoje právo hlasovať neuplatnia, a naopak.
9.	„Regionálna organizácia ekonomickej integrácie“ označuje medzinárodnú organizáciu, ktorá je zložená výlučne zo zvrchovaných štátov, a na ktorú jej členské štáty preniesli právomoc v rade otázok, vrátane oprávnenia prijímať rozhodnutia, ktoré sú v týchto otázkach záväzné pre jej členské štáty.

Článok 3
1.	Činnosť Konferencie riadi Rada pre všeobecné otázky a zameranie (ďalej „Rada“) zložená zo všetkých členov. Zasadnutia Rady sa v zásade konajú raz ročne.
2.	Rada zabezpečuje túto činnosť prostredníctvom Stáleho byra, ktorého prácu usmerňuje.
3.	Rada posudzuje všetky návrhy určené na zaradenie do programu Konferencie. Má právo určiť, ako sa s návrhmi naloží.
4.	Holandská stála vládna komisia, zriadená Kráľovským dekrétom z 20. februára 1897 s cieľom podporiť kodifikáciu medzinárodného práva súkromného, určuje po konzultácii s členmi Konferencie termín diplomatických zasadnutí.
5.	Stála vládna komisia pozýva členov prostredníctvom holandskej vlády. Predseda Stálej vládnej komisie predsedá zasadnutiam Konferencie.
6.	Riadne zasadnutia Konferencie sa v zásade konajú každé štyri roky. 
7.	V prípade potreby môže Rada po konzultácii so Stálou vládnou komisiou požiadať holandskú vládu o zvolanie mimoriadneho zasadnutia Konferencie.
8.	Rada môže od Stálej vládnej komisie požadovať vyjadrenie k akejkoľvek otázke  relevantnej pre Konferenciu.

Článok 4
1.	Stále byro má sídlo v Haagu. Skladá sa z generálneho tajomníka a štyroch tajomníkov, ktorých menuje holandská vláda na návrh Stálej vládnej komisie.
2.	Generálny tajomník a tajomníci musia mať primerané právne vedomosti a praktické skúsenosti. Pri ich menovaní sa zohľadní aj rôznosť zemepisného zastúpenia a odborných právnych skúseností. 
3.	Počet tajomníkov sa môže zvýšiť po konzultácii s Radou a podľa článku 9.

Článok 5
Pod dohľadom Rady Stále byro je zodpovedné za: 
a) prípravu    a    organizáciu    zasadnutí    Haagskej   konferencie   a   stretnutí   Rady 
    a zvláštnych  komisií;
b) výkon úloh sekretariátu vyššie uvedených zasadnutí a stretnutí;
c) všetky činnosti, ktoré boli zverené sekretariátu. 

Článok 6
1. 	Na účely  uľahčenia komunikácie medzi členskými štátmi Konferencie a Stálym byrom určí vláda každého členského štátu národný orgán a každá členská organizácia vymenuje styčný orgán.
2.	Stále byro smie korešpondovať so všetkými takto určenými národnými orgánmi a s príslušnými medzinárodnými organizáciami.

Článok 7
1.	Zasadnutia, a v období medzi zasadnutiami Rada, môžu zriaďovať zvláštne komisie na prípravu návrhov dohovorov alebo na štúdium všetkých otázok medzinárodného práva súkromného, ktoré patria do pôsobnosti Konferencie.
2.	Zasadnutia, Rada a zvláštne komisie v maximálnom možnom rozsahu konajú na základe konsenzu.

Článok 8
1.	Rozpočtové prostriedky  Konferencie sa delia medzi členské štáty Konferencie.
2.	Členská organizácia nemusí prispievať do ročného rozpočtu Konferencie navyše k príspevkom svojich členských štátov, ale zaplatí čiastku, ktorej výšku určí Konferencia po konzultácii s členskou organizáciou, na pokrytie dodatočných administratívnych nákladov spojených s jej členstvom.
3.    Cestovné a pobytové náklady delegátov Rady a zvláštnych komisií vždy znáša  zúčastnený člen Konferencie.

Článok 9
1.	Rozpočet Konferencie sa každý rok predkladá na schválenie Rade diplomatických zástupcov členských štátov v Haagu.
2.	Títo zástupcovia určujú aj proporcionálne rozdelenie rozpočtových nákladov  medzi jednotlivé členské štáty.
3.	Diplomatickí zástupcovia sa na tento účel stretnú za predsedníctva ministra zahraničných vecí Holandského kráľovstva.

Článok 10
1.	Náklady riadneho aj mimoriadneho zasadnutia Konferencie hradí holandská vláda.
2.	Cestovné a pobytové náklady delegátov vždy znáša príslušný člen Konferencie.
	
Článok 11
Vo všetkých otázkach sa aj naďalej budú dodržiavať zvyklosti Konferencie , ak nie sú v rozpore s týmto štatútom alebo so smernicami.

Článok 12
1.	Zmeny tohto štatútu musia schváliť konsenzom členské štáty, ktoré boli prítomné na zasadnutí o všeobecných otázkach a zameraniach.
2.	Zmeny nadobudnú platnosť pre všetkých členov tri mesiace od ich schválenia dvoma tretinami členských štátov v súlade s ich použiteľnými vnútroštátnymi postupmi, najskôr však deväť mesiacov odo dňa ich prijatia.
3.	Na zasadnutí uvedenom v odseku 1 možno konsenzom prijať rozhodnutie o zmene lehôt uvedených v odseku 2.

Článok 13
Na vykonávanie ustanovení tohto štatútu sa prijmú smernice. Smernice vypracuje Stále byro a predložia sa na schválenie Diplomatickému zasadnutiu, Rade diplomatických zástupcov alebo Rade pre všeobecné otázky a zameranie.

Článok 14
1.	Tento štatút podlieha prijatiu vládami štátov, ktoré sa zúčastnili na jednom zasadnutí alebo na niekoľkých zasadnutiach Konferencie. Platnosť nadobudne, akonáhle ho prijala väčšina štátov zastúpených na siedmom zasadnutí.
2.	Listina o prijatí sa uloží u holandskej vlády, ktorá o tom informuje vlády uvedené v prvom odseku tohto článku. 
3.	V prípade prijatia nového člena holandská vláda informuje všetkých členov o vyhlásení tohto nového člena o prijatí štatútu.

Článok 15
1.	Každý členský štát môže vypovedať tento štatút po uplynutí piatich rokov odo dňa nadobudnutia jeho platnosti podľa článku 15 ods. 1.
2.	Výpoveď sa predkladá Ministerstvu zahraničných vecí Holandského kráľovstva najmenej šesť mesiacov pred uplynutím rozpočtového roka Konferencie, a stane sa účinnou uplynutím toho roka, avšak len vo vzťahu k členskému štátu, ktorý štatút vypovedal. 

Anglické a francúzske znenie tohto štatútu, zmenené dňa ........200., majú rovnakú platnosť.