Bratislava, dňa 7. 1. 2005
Vypracoval :  JUDr. Ivana Dubová
Na vedomie : JUDr. Michal Kotlárik
Mgr. Zuzana Javorská, LLM 
Schválil:  JUDr. Lucia Žitňanská, PhD.
JUDr. Jana Hreňová

PREDBEŽné Stanovisko

Materiál:	Návrh smernice Európskeho parlamentu a Rady, ktorou sa mení a dopĺňa smernica Rady č. 77/91/EHS o zakladaní akciových spoločností a o udržiavaní a zmenách ich základného imania 

Proposal for a Directive of the European Parliament and of the Council amending Council Directive 77/91/EEC, as regards the formation of public limited liability companies and the maintenance and alteration of their capital 

EÚ spis:	2004/0256 (COD), 14197/04, DRS 37, CODEC 1199

Kategória návrhu: návrh nižšej dôležitosti (s miernym dopadom a malou mierou rizika)

I.	Právny základ

Návrh smernice o Európskeho parlamentu a Rady, ktorou sa mení a dopĺňa smernica Rady č. 77/91/EHS z 13. decembra 1976 o koordinácií zabezpečení, ktoré za účelom ochrany spoločníkov a tretích osôb požadujú členské štáty od obchodných spoločností podľa článku 58 ods. 2 Zmluvy vo vzťahu k zakladaniu akciových spoločností, ako aj vo vzťahu k zmene a zachovaniu ich základného imania za účelom vytvorenia ekvivalentných zabezpečení v celom Spoločenstve.) (ďalej len “návrh smernice”) sa predkladá na základe článku 44 ods. 1 Zmluvy.

Návrh smernice bude schvaľovaný v rámci tzv. “spolurozhodovacej procedúry” podľa čl. 251 Zmluvy (co-decision procedure) Európskou Radou ministrov po súhlasnom stanovisku Európskeho parlamentu. Na schválenie návrhu smernice Európskou Radou ministrov sa vyžaduje kvalifikovaná väčšina hlasov.

Predpokladá sa, že návrh by mal byť postúpený Európskemu parlamentu na prvé čítanie Radou pre konkurencieschopnosť dňa 6-7. júna 2005.

      Návrh smernice bol vypracovaný Európskou komisiou a v októbri 2004 predložený Rade a Európskemu parlamentu na podklade týchto rámcových materiálov:
•	Správa Komisie adresovaná Rade a Európskemu parlamentu nazvaná  “Modernizácia práva obchodných spoločností a zlepšenie corporate governance v rámci Európskej únie – akčný plán na zabezpečenie pokroku” (ďalej len “akčný plán”) z 21. mája roku 2003.) 
•	Odporúčania Pracovnej skupiny SLIM) pre obchodné právo týkajúce sa zjednodušenia režimu prvej a druhej obchodnej smernice zo septembra 1999.) 
•	Správa “High Level Group of Company Law Experts” o modernizácii regulačného rámca v oblasti práva obchodných spoločností v Európe (tzv. SLIM plus) z novembra 2002.

II.	Obsah a stručný náčrt problematiky

A. Cieľ návrhu:

Cieľom návrhu smernice je uľahčenie a zjednodušenie režimu týkajúceho sa tvorby a udržiavania základného imania akciových spoločností, ktorý je v súčasnosti zakotvený druhou smernicou. V zmysle odôvodnenia návrhu smernice má zjednodušenie režimu súčasnej úpravy akciovým spoločnostiam umožniť pružnejšie a s menšími nákladmi reagovať na vývoj trhu, čo by malo viesť k zvýšeniu efektivity ich podnikateľskej činnosti a k rastu konkurencieschopnosti bez toho, aby tým súčasne dochádzalo k zníženiu úrovne ochrany práv akcionárov a veriteľov.

B. Dopad návrhu:

Základným dopadom presadenia návrhu by malo byť zvýšenie efektivity a konkurencieschopnosti európskeho podnikateľského prostredia bez toho, aby sa tým súčasne znížila úroveň ochrany akcionárov a veriteľov, ktorú v súčasnosti týmto subjektom ponúka druhá smernica. 

C. Oblasti, ktorých sa týkajú zjednodušenia:

Návrhy zjednodušení, ktoré vyplývajú z predloženého návrhu sa dotýkajú piatich základných oblastí:

•	Tvorba základného imania – nepeňažné vklady (dopad na články 10, 11 a 27 druhej smernice)
•	Nadobúdanie vlastných akcií (dopad na článok 19 druhej smernice)
•	Finančné služby (dopad na článok 23 druhej smernice)
•	Predkupné právo (dopad na článok 29 druhej smernice)
•	Ochrana veriteľov v prípade zníženia základného imania (dopad na články 32 druhej smernice)
•	Racionalizácia vzájomných vzťahov akcionárov v dôsledku zmien vlastníckej štruktúry (sqeeze out a sell out right).

D. Opatrenia na dosiahnutie stanoveného cieľa:

Deklarovaný cieľ návrhu sa má dosiahnuť prostredníctvom toho, že sa zmenou platnej právnej úpravy obsiahnutej v smernici členským štátom umožní najmä:

a)	zjednodušiť režim nadobúdania vlastných akcií akciovou spoločnosťou, 
b)	eliminovať (za presne vymedzených podmienok) požiadavky na obligatórne vyhotovovanie znaleckých posudkov alebo hodnotiacich správ napr. v prípade oceňovania nepeňažných vkladov alebo vylúčenia predkupných práv, 
c)	spriechodnenie poskytovania tzv. finančnej pomoci (“financial assistence”, angl.) napr. vo forme pôžičiek, úverov alebo zábezpek spoločnosťou pri nadobúdaní jej akcií tretími osobami, ktoré je v súčasnosti až na dve výnimky smernicou priamo zakázané,
d)	racionalizovať vzájomné vzťahy akcionárov v akciovej spoločnosti, ktoré sa môžu zmeniť v nadväznosti na zmenu vlastníckej štruktúry.

E. Doplňujúce informácie o širšom kontexte návrhu:

Režim druhej smernice v súčasnosti v dôsledku jej povinného implementovania jednotlivými členskými štátmi EÚ predstavuje platný európsky štandard právnej úpravy akciovej spoločnosti. Predmetná problematika bola do slovenského právneho poriadku zapracovaná novelou Obchodného zákonníka vykonanou zákonom č. 500/2001 Z. z. s účinnosťou                       od 1. januára 2002.

Z hľadiska svojho obsahu druhá smernica predstavuje významnú harmonizačnú úpravu najmä vo vzťahu k problematike založenia akciovej spoločnosti, ako aj vo vzťahu k procesom súvisiacim s tvorbou, zachovaním a zmenami jej základného imania. Vo svojich cieľoch, ako aj v spôsobe právnej regulácie sa výrazným spôsobom odlišuje od ostatných obchodných smerníc – obsahuje celý rad podrobných procesných ustanovení na úkor (ako je to inak pre oblasť európskeho práva obchodných spoločností typické) ustanovenia iba rámcových opcií v prospech členských štátov, ktoré by im umožňovali na spoločne vydefinovaných  základoch prijať ”špecificky národnú” právnu úpravu. 

Pravidlá tvorby základného imania kapitálových spoločností, najmä akciovej spoločnosti,  a jeho zachovania sú jednými z najdôležitejších pravidiel, ktoré majú v praxi ďalekosiahly dopad na posudzovanie konkurencieschopnosti jednotlivých hospodárskych a právnych systémov a výrazným spôsobom ovplyvňujú cenu kapitálu a úveru. 

Druhá smernica v platnej podobe obsahuje pomerne striktné pravidlá, ktoré majú garantovať, aby akciové spoločnosti povinne vytvárali základné imanie (v aspoň minimálnej výške, ktorú ustanovuje), zabezpečili jeho skutočné splatenie (regulácia problematiky vkladov a režimu plnenia vkladovej povinnosti) a aspoň v tejto minimálnej výške ho povinne udržiavali po celú dobu trvania spoločnosti (najmä úprava podmienok vyplácania dividend akcionárom, zvýšenia a zníženia základného imania). Ide o vyjadrenie konceptu tzv. ”legal capital”, ktorý je v súčasnej dobe nosným princípom európskeho akciového práva.)

Striktný režim druhej smernice bol často kritizovaný najmä vo vzťahu k tomu, že nie je schopný plniť ani svoje základné deklarované funkcie, najmä pokiaľ ide o ochranu práv veriteľov. V tejto súvislosti sa namietalo, že veritelia nie sú a nemôžu byť chránení pravidlami smerujúcimi k tvrdošijnej snahe udržať určitú hodnotu základného imania (čo je údaj v podstate deklaratórneho charakteru, ktorý sa v priebehu právneho života spoločnosti nikdy nebude zhodovať so skutočnou hodnotou vlastných zdrojov financovania podnikateľa). Informácia, ktorá je z hľadiska ochrany práv veriteľov rozhodujúca, je informácia s vypovedacou schopnosťou o platobnej schopnosti spoločnosti a jej likvidite v určitom časovom horizonte, vo vzťahu k čomu sú informácie obsiahnuté v riadnej účtovnej závierke spravidla nepostačujúce. 

Strikné pravidla tvorby a zachovania základného imania zároveň podľa mnohých kritikov spôsobili a naďalej spôsobujú zníženie konkurencieschopnosti – konkurenčnú nevýhodu európskych akciových spoločností, ktoré im podliehajú, voči napr., americkým spoločnostiam.

Z uvedeného dôvodu sa v súčasnom období javí ako nevyhnutné pristúpiť k určitým zjednodušeniam režimu druhej smernice, najmä pokiaľ ide o pravidlá tvorby a udržiavania základného imania.

F. História návrhu smernice

Druhá smernica bola na európskej úrovni prijatá v roku 1991 ako v poradí druhá harmonizačná euroúprava v oblasti práva obchodných spoločností, a to v značnom časovom odstupe od prvej obchodnej smernice, ktorá pochádza ešte z roku 1968.

Už v roku 1992 však bola zmenená a doplnená smernicou Rady č. 92/101/EHS, ktorá do textu smernice vložila článok 24a regulujúci problematiku nadobúdania a držania akcií akciovej spoločnosti inou obchodnou spoločnosťou (spoločnosťou podľa článku 1 prvej smernice), ktorý mal zabezpečiť, aby nedochádzalo k obchádzaniu ustanovení druhej smernice upravujúcich obmedzenia vo vzťahu k vlastným akciám spoločnosti.) Transpozícia predmetných ustanovení si v tých právnych poriadkoch, v ktorých (podobne ako v Slovenskej republike) absentuje osobitná úprava koncernového práva, vyžiadala aj vymedzenie pojmov “ovládaná” a “ovládajúca” osoba a “konanie v zhode” v § 66a a § 66b Obchodného zákonníka.

Druhá obchodná smernica ako jeden zo základných kameňov európskeho práva obchodných spoločností bola už od roku 1999 predmetom preskúmavania v rámci iniciatívy SLIM a SLIM plus. Európska komisia následne potvrdila, že zjednodušenie druhej smernice založené na týchto návrhoch je jej krátkodobou prioritou podľa akčného plánu (realizovanou do roku 2005). 

Naplnením tejto úlohy vymedzenej v akčnom pláne má byť návrh predkladanej smernice, ktorý bol vypracovaný direktoriátom pre vnútorný trh Európskej komisie a v októbri 2004 predložený Rade a Európskemu parlamentu.

Zásadné zmeny v koncepte legal capital plánuje Európska komisia pripravovať až v časovom horizonte roku 2009 (dlhodobá perspektíva).

III.	Pozícia Slovenskej republiky

A. Všeobecná časť

Slovenská republika vyjadruje predloženému návrhu svoju plnú podporu najmä pokiaľ ide o základný cieľ, ktorý sa návrh smernice snaží dosiahnuť, a síce zjednodušenie striktných pravidiel tvorby a udržiavania základného imania, ktoré sú v súčasnosti zakotvené v režime druhej smernice. Zastáva názor, že modernizácia platných obchodných smerníc je - pokiaľ ide o túto oblasť - vecou najvyššej priority, pretože má najďalekosiahlejší dopad na konkurencieschopnosť európskych spoločností. Z uvedeného dôvodu vítame, že Európska komisia predložila návrh v tejto oblasti.

Takýto krok, dokonca v ešte radikálnejšom rozsahu – vo forme vytvorenia alternatívneho režimu voči súčasnému režimu “legal capital”, je v súčasnom období vo vzťahu k právnej úprave akciovej spoločnosti vo všeobecnosti považovaný za hospodársku nevyhnutnosť.

Z hľadiska rozsahu navrhovaných zmien a zjednodušení však možno konštatovať, že návrh je v podstate minimálny a zaostáva vo výraznej miere dokonca aj za  návrhmi, ktoré boli výsledkom iniciatív SLIM a SLIM plus. Z uvedeného dôvodu si dovoľujeme vysloviť obavu, že výsledok tejto iniciatívy bude mať len minimálny dopad a význam pre európske podnikateľské prostredie.

Slovenská republika nesúhlasí s navrhovaným právnym základom a navrhuje, aby bol za právny základ smernice určený celý článok 44  a nie iba článok 44 ods. 1 ZES.
Vzhľadom na skutočnosť, že právnym základom druhej smernice (smernica 77/91/EHS) bol článok 54 ods. 3 písm. g), dnes článok 44 ods. 2 písm. g), sa nám javí ako neodôvodnené, aby novela tejto smernice mala úplne iný právny základ. 
Keďže však už aj prvá novela druhej smernice (smernica 92/101EHS) mala širší právny základ (článok 54, dnes článok 44 ZES) navrhujeme, aby sa zobral tento článok aj za základ druhej novely uvedenej smernice. 
Slovenská republika však nemá záujem spochybňovať užitočnosť navrhovanej smernice, a teda v prípade, že by sa pre tento jej návrh nenašla širšia podpora, Slovenská republika môže s istými výhradami súhlasiť aj navrhovaným právnym základom, i keď sa nám to nejaví ako systematické riešenie. 

Z hľadiska posúdenia splnenia podmienok proporcionality a subsidiarity vymedzených v článku 5 Zmluvy, Slovenská republika považuje obe podmienky umožňujúce a odôvodňujúce prijatie “európskej” právnej úpravy v tejto oblasti za naplnené.

B. Osobitná časť

K článku 1 

Bod 1: Oceňovanie nepeňažných vkladov

Platná úprava:

V článku 1 bod 1 sa navrhuje vloženie nových odsekov 10a a 10b do textu druhej smernice. Článok 10 druhej smernice sa pritom v rámci tematického okruhu pravidiel tvorby základného imania akciovej spoločnosti dotýka problematiky oceňovania nepeňažných vkladov. 

Platné znenie článku 10 v tejto súvislosti 
a)	vyžaduje obligatórne oceňovanie všetkých nepeňažných vkladov pred vznikom spoločnosti) jedným alebo viacerými znalcami ustanovenými v súlade s národným právom (odsek 1),
b)	ustanovuje vo forme deklaratívneho výpočtu obsahových náležitostí obsah znaleckého posudku (odsek 2),)
c)	upravuje povinnosť, spôsob a účinky zverejnenia znaleckého posudku (odsek 3).)

V podmienkach Slovenskej republiky bol predmetný článok implementovaný prostredníctvom § 56 ods. 3 Obchodného zákonníka.

V režime druhej smernice mohli členské štáty umožniť jedinú výnimku z tejto úpravy iba za splnenia podmienok podľa článku 10 ods. 4,) čo Slovenská republika neurobila. Z tohto pohľadu platná právna úprava Slovenskej republiky neumožňuje žiadnu výnimku z povinnosti vyhotovovať znalecký posudok na nepeňažný vklad do základného imania akciovej spoločnosti.

Obsah návrhu:

Navrhované zjednodušenie režimu druhej smernice zavádza nové výnimky z povinnosti vyhotovovať znalecké posudky na nepeňažné vklady, a to najmä v prípadoch, keď už bol daný nepeňažný vklad porovnateľne spoľahlivým spôsobom ohodnotený. Pripustenie uvedených výnimiek je ustanovené vo forme opcie danej členskému štátu, ktorú tento môže, ale nemusí využiť.

Nové výnimky sú pritom vymedzené taxatívnym spôsobom. Ide o prípady, keď 

a)	sú predmetom vkladu voľne prevoditeľné cenné papiere,) ktoré sú ocenené tzv. váženou priemernou cenou (“veighted average price”),                                                                                                    za ktorú boli obchodované na jednom alebo na viacerých regulovaných trhoch) počas obdobia nie dlhšieho ako obdobie troch mesiacov predchádzajúcich ich splateniu. Uplatnenie tejto výnimky však nie je možné, ak cena bola ovplyvnená “výnimočnými okolnosťami” (“exceptional occurences”), ktoré mohli podstatným spôsobom zmeniť hodnotu vkladaných aktív v čase splatenia vkladu.
b)	už bol na nepeňažný vklad ocenený (návrh smernice presnejšie hovorí o “fair value opinion”) uznaným nezávislým znalcom (“recognized idependent expert”), ktorý musí spĺňať podmienku dostatočných odborných skúseností (“sufficiently trained”) s oceňovaním daného druhu nepeňažného vkladu, tento nie je starší ako 3 mesiace od splatenia vkladu a ocenenie bolo vykonané v súlade so všeobecne akceptovanými princípmi pre oceňovanie nepeňažných vkladov v príslušnom členskom štáte. V prípade, že by došlo k výskytu nových kvalifikovaných skutočností (“new qualifying circumstances”), ktoré by mohli podstatným spôsobom zmeniť hodnotu vkladaných aktív v čase splatenia vkladu sa však na návrh a zodpovednosť riadiaceho alebo správneho orgánu musí povinne uskutočniť nové ocenenie vkladu (“re-valuation”). Menšinoví akcionári, ktorí vlastnia akcie s menovitou hodnotou dosahujúcou aspoň 5 % základného imania (ďalej len “menšinoví akcionári”) však môžu vždy požiadať o nové ocenenie vkladu alebo môžu požadovať vyhotovenie znaleckého posudku nezávislým znalcom, čo je prípad, keď sa uplatnia ustanovenia článku 10 ods. 1 až 3.
c)	hodnota nepeňažného vkladu vychádza z účtovných dokumentov za predchádzajúce účtovné obdobie, ktoré boli vyhotovené v súlade s požiadavkami štvrtej obchodnej smernice Rady č. 78/660/EHS z 25. 7. 1978 o účtovných závierkách určitých právnych foriem spoločností (ÚV ES L 222 z 14. 8. 1978) a boli overené audítorom podľa ôsmej obchodnej smernice Rady č. 84/253/EHS o audite (ÚV ES L 126 z 12.5. 1984). V prípade, že by došlo k výskytu nových kvalifikovaných skutočností (“new qualifying circumstances”), ktoré by mohli podstatným spôsobom zmeniť hodnotu vkladaných aktív v čase splatenia vkladu sa však na návrh a zodpovednosť riadiaceho alebo správneho orgánu musí povinne uskutočniť nové ocenenie vkladu (“re-valuation”). Menšinoví majú opäť právo požiadať o nové ocenenie vkladu alebo môžu požadovať vyhotovenie znaleckého posudku nezávislým znalcom, čo je prípad, keď sa uplatnia ustanovenia článku 10 ods. 1 až 3.

Odôvodnenie návrhu:

Požiadavka na nevyhnutné vyhotovovanie znaleckých posudkov na všetky nepeňažné vklady sa z praktického hľadiska považuje za časovo náročnú, ťažko splniteľnú v súrnych prípadoch a najmä vysoko finančne nákladnú. Aj v prípade, že sa o nej uvažuje v rámci základných princípov konceptu legal capital, vznikajú pochybnosti, či náklady vynaložené na splnenie tejto povinnosti a výpovedná hodnota informácií obsiahnutá v znaleckých posudkoch sú dostatočným odôvodnením ich vyhotovovania najmä preto, že znalecké posudky spravidla nemôžu poskytnúť nespochybniteľnú garanciu toho, že hodnota nepeňažného vkladu, ktorú určujú, skutočne presne zodpovedá hodnote vkladaných aktív.

Stanovisko Slovenskej republiky:                    
Slovenská republika z principiálneho hľadiska súhlasí so zjednodušením navrhovaným v bode 1, t.j. podporuje úpravu, ktorá by dala členskému štátu možnosť upustiť od povinnosti vyhotovovať znalecké posudky na nepeňažné vklady v prípade, keď daný nepeňažný vklad už bol alebo môže byť porovnateľne spoľahlivým spôsobom ohodnotený. 

Zároveň si však vyhradzuje možnosť ďalšieho detailného preskúmania niektorých pojmov, s ktorými sa v príslušnom ustanovení pracuje, napr. pojmu “new qualifying circumstances” z hľadiska jeho dostatočnej zrozumiteľnosti, alebo “veighted average price” z hľadiska jeho súladu s metódami oceňovania aktív uznanými v účtovníctve. 

Slovenská republika zároveň predbežne požaduje ďalšie objasnenie navrhovaného znenia niektorých ustanovení:

K článku 10a ods. 1: Nie je zrejmé, kto v danom prípade rozhoduje o tom, či sa vyskytli alebo nevyskytli “exceptional occurences”, ktoré znemožňujú uplatnenie výnimky. Podľa nášho názoru by mal byť režim podobný ako v odsekoch 2 a 3, t.j., že toto rozhodnutie by bolo v kompetencii a zodpovednosti riadiaceho alebo správneho orgánu akciovej spoločnosti, vrátanie splnenia informačnej povinnosti voči akcionárom.

K článku 10a ods. 2: Odsek 2 hovorí o tzv. “fair value” ocenení nepeňažných vkladov nezávislým znalcom („independent expert“). V tejto súvislosti nie je jasné, či v danom prípade ide o iného nezávislého znalca ako je znalec, ktorý je štandardným spôsobom identifikovaný národným právom ako znalec ustanovený súdnym alebo správnym orgánom (teda ten, ktorý by bol oprávnený na vyhotovenie znaleckého posudku v prípade, že by sa neuplatnila žiadna výnimka) a zjednodušenie spočíva v tom, že ak posudok vyhotovený ním nie je starší ako 3 mesiace možno ho opäť použiť, alebo či v zmysle návrhu ide o úplne nový znalecký režim (k tomuto dohadu smeruje odlišná voľba terminológie a osobitným spôsobom vymedzené predpoklady kladené na takéhoto znalca podľa ods. 2 písm. a) a c)). Ak ide o toho istého znalca, javí sa nám ako nadbytočné osobitne formulovať požiadavku odbornej spôsobilosti (ods. 2 písm. a)). Ak ide o nový znalecký režim, nepovažujeme jeho zavedenie za zjednodušenie, ale skôr za skomplikovanie celého postupu.

Ďalej nie je zrejmé, kto v  prípade výskytu nových kvalifikovaných skutočností vykoná nové ocenenie nepeňažného vkladu (článok hovorí iba o tom, že sa toto ocenenie uskutoční z iniciatívy a na zodpovednosť riadiaceho alebo správneho orgánu). Keďže znenie súvisiacich ustanovení naznačuje, že nemá ísť o “klasický” znalecký posudok, ponúkajú sa ako vysvetlenie iba dve možnosti - môže ísť buďto o opätovné vyhotovenie “fair value opinion” nezávislým znalcom alebo o nové ocenenie, ktoré je oprávnený urobiť samotný riadiaci alebo správny orgán spoločnosti (v danom prípade však nie je zrejmé, prečo by táto možnosť ponúkala vyššie záruky spoľahlivosti ako “fair value opinion” znalca, keďže členovia orgánu spravidla nebudú spĺňať požiadavku odbornej spôsobilosti. Znenie tohto ustanovenia je z uvedených dôvodov značne nejednoznačné.

K článku 10a ods. 3: Rovnako ako v odseku 2 nie je jednoznačné, ktorý subjekt vykoná nové ocenenie nepeňažných vkladov. 

Zároveň nie je jasné prečo sa právo žiadať ocenenie premetu nepeňažného vkladu nezávislým znalcom podľa bodu 2 a 3 vymedzuje výlučne v prospech menšinových akcionárov, hoci samotné opatrenie sleduje záujmy aj inej skupiny ako sú menšinoví akcionári – záujmy veriteľov. Pozornosť si zaslúži aj skutočnosť, že toto oprávnenie nie je menšinovým akcionárom poskytnuté v prípade podľa odseku 1, pričom nie je dostatočne zrejmý dôvod na odlišný postup.

Bod 2: Znalecký posudok na majetok, ktorý spoločnosť nadobúda od svojho zakladateľa alebo spoločníka

Platná úprava:

Článok 11 druhej smernice rozširuje uplatnenie článku 10 (povinné znalecké oceňovanie nepeňažných vkladov) aj na prípady, keď pred uplynutím určitej lehoty ustanovenej národným právom, najdlhšie však 2 roky od času vzniku spoločnosti alebo získania oprávnenia na podnikanie, spoločnosť nadobudne majetok od svojho zakladateľa alebo spoločníka za protihodnotu vo výške najmenej 10 % základného imania. Článok 11 okrem požiadavky na určenie hodnoty takéhoto majetku znaleckým posudkom vyžaduje aj schválenie tejto operácie valným zhromaždením a zverejnenie znaleckého posudku spôsobom podľa prvej (publikačnej) smernice. V slovenskom právnom poriadku nájdeme ekvivalent tohto ustanovenia v § 59a Obchodného zákonníka (uplatní sa nielen pre právnu formu akciovej spoločnosti, ale aj pre spoločnosť s ručením obmedzeným).

Obsah návrhu:

V článku 1 bod 2 sa navrhuje zmena doterajšieho znenia článku 11 ods. 1 takým spôsobom, aby sa prípustnosť uplatnenia výnimiek z povinnosti vyhotovovať znalecké posudky na nepeňažné vklady rozšírila aj na tieto prípady.

Odôvodnenie návrhu:
Ustanovenie odlišných požiadaviek na oceňovania nepeňažných vkladov v oboch prípadoch by nemalo racionálne odôvodnenie.

Stanovisko Slovenskej republiky:
Slovenská republika so znením bodu 2 vzhľadom na jeho technický charakter súhlasí.

Bod  3: Nadobúdanie vlastných akcií spoločnosťou

Platná úprava:

Podľa v súčasnosti platnej úpravy obsiahnutej v druhej smernici platí, že ak právo členského štátu umožňuje, aby spoločnosť nadobúdala vlastné akcie („acquisition of own shares“), nadobudnutie vlastných akcií je podmienené súhlasom valného zhromaždenia spoločnosti, ktorý možno udeliť ex-ante najviac však na obdobie 18 mesiacov, pričom maximálna hranica, do ktorej môže spoločnosť takto nadobúdať vlastné akcie predstavuje 10 % základného imania spoločnosti (toto obmedzenie obsahuje aj vlastné akcie, ktoré mala spoločnosť už skôr vo svojom majetku). Právna úprava Slovenskej republiky v tejto oblasti po novele rozlišuje medzi upisovaním vlastných akcií (na ktoré sa vzťahuje všeobecný zákaz) a nadobúdaním vlastných akcií (ktoré je prípustné v zákonom ustanovených prípadoch). Vo vzťahu k podmienkam nadobúdania vlastných akcií spoločnosti príslušné ustanovenie Obchodného zákonníka (§ 161a) verne ”kopíruje” predlohu poskytnutú smernicou (článok 19 ods. 1). Rovnako to platí aj pri dvoch výnimkách, v ktorých smernica umožňuje členskému štátu,) aby sa národnou právnou úpravou odchýlil od požiadavky podmieňovať predmetnú transakciu predchádzajúcim súhlasom valného zhromaždenia, ktoré slovenský zákonodarca upravil        v § 161 ods. 4 a 5 Obchodného zákonníka. Článok 20 smernice umožňuje členským štátom ustanoviť ďalšie výnimky z inak povinného uplatnenia článku 19 (a to bez požiadavky na súčasné uplatnenie ktorejkoľvek z podmienok podľa tohto článku), ktoré slovenský zákonodarca s výnimkou prípadov podľa článku 20 ods. c), f) a h) druhej smernice premietol do § 161 b) Obchodného zákonníka. 

Obsah návrhu:

Zmenou článku 19 sa navrhuje upustenie od požiadavky obligatórneho uplatnenia 10 % hranice obmedzenia určovanej v závislosti od podielu vlastných akcií na základnom imaní spoločnosti (túto hranicu si však môže na základe opcie členský štát ustanoviť dodatočne ako ďalšie obmedzenie) a jej nahradenie hranicou odvodenou od výšky rezerv, ktoré možno rozdeliť medzi akcionárov (“amount of distributable reserves”)) aj v prípade, že by tento podiel prevyšoval 10 % hranicu podielu vlastných akcií na základnom imaní spoločnosti. Európska komisia ďalej navrhuje aj predĺženie doterajšej lehoty 18 mesiacov na 5 rokov.

Odôvodnenie návrhu:

Doterajšia úprava nadobúdania vlastných akcií je príliš strnulá a je potrebné ju uvoľniť za účelom umožnenia pre spoločnosť výhodných transakcií ako sú napr. opčné obchody na burze financované z vlastných zdrojov (“stock-option programmes”) alebo programy spätného predaja vlastných akcií (“share repurchase programes”) sledujúce zníženie prebytkov hotovosti vo vlastnom imaní spoločnosti.

Stanovisko Slovenskej republiky:
Slovenská republika súhlasí so zámerom uvoľniť režim článku 19 takým spôsobom, aby nadobúdanie vlastných akcií spoločnosťou alebo osobami konajúcimi na jej účet bolo možné, ak s tým vysloví súhlas valné zhromaždenie na vopred vymedzenú predĺženú lehotu (keďže tak nevznikne potreba neustále v krátkych časových intervaloch tento súhlas obnovovať) a s tým, aby limitom uplatnenia toho opatrenia bola hranica výšky rezerv, ktoré možno rozdeliť medzi akcionárov, ktorá lepšie odzrkadľuje väzbu na vlastné imanie spoločnosti ako “umelo” stanovená hodnota 10 %, ktorá sa navyše celkom neodôvodnene viaže na nominálnu hodnotu základného imania. Nadobúdanie vlastných akcií spoločnosti by sa v tomto režime z hľadiska posudzovania jeho rizikovosti vo vzťahu k dostatku vlastných zdrojov financovania spoločnosti viazalo na rovnakú hranicu, ako je hranica umožňujúca rozhodnúť o deľbe zisku v spoločnosti.

Bod 4: Poskytovanie finančnej pomoci

Platná úprava:

Článok 23 druhej smernice doplňuje úpravu obsiahnutú v predchádzajúcich článkoch o ustanovenie zákazu poskytovania tzv. “finančnej pomoci”) spoločnosťou tretím osobám, ktoré by spoločnosti nepriamym spôsobom – prostredníctvom tretích osôb –  umožnilo nadobudnúť vlastné akcie a tým bez ďalšieho obísť platné obmedzenia pri nadobúdaní vlastných akcií (tzv. “disguised acquisition”). Zákaz sa podľa druhej smernice výslovne vzťahuje na poskytovanie preddavkov, pôžičiek, úverov a zabezpečení spoločnosťou tretím osobám, ktoré smeruje (realizuje sa za účelom) nadobudnutia jej vlastných akcií. Tento zákaz sa nevzťahuje na transakcie uskutočňované v bežnom obchodnom styku v činnosti finančných inštitúcií ani na prípady nadobúdania akcií spoločnosti jej zamestnancami alebo na účet zamestnancov spoločnosti. V každom prípade, základným ohraničením pre horeuvedené tzv. finančné služby, ak ich smernica vôbec pripúšťa, je výška upísaného základného imania spoločnosti vrátane rezerv, ktoré na základe zákona alebo stanov spoločnosti nemôžu byť rozdelené. Tento zákaz sa vo všeobecnosti odôvodňuje ako opatrenie smerujúce k ochrane základného imania spoločnosti tak v prospech veriteľov, ako aj v prospech doterajších akcionárov (nebezpečenstvo tzv. “share – dilution” doterajších akciových podielov). V slovenskej právnej úprave je predmetné ustanovenie transponované  do § 161e Obchodného zákonníka.

Obsah návrhu:

V zmysle návrhu smernice má byť poskytovanie finančnej pomoci vo všeobecnosti spriechodnené za splnenia týchto nasledujúcich podmienok:

a)	na operáciu spočívajúcu v poskytnutí finančnej pomoci spoločnosti tretej strane za účelom nadobudnutia akcií spoločnosti (a to tak vlastných akcií spoločnosti, ako aj novo emitovaných akcií spoločností v procese zvyšovania základného imania) sa bude vyžadovať v každom jednom prípade rozhodnutie valného zhromaždenia (2/3 väčšina všetkých hlasov alebo 2/3 väčšina upísaného kapitálu), 
b)	poskytnutie finančnej pomoci sa môže uskutočniť na návrh a v rámci zodpovednosti riadiaceho alebo správneho orgánu -  tento orgán pri návrhu vezme do úvahy najmä skutočnosť, či sú zabezpečené “fair” trhové podmienky a adekvátna výška protiplnenia alebo zabezpečenia poskytnutého treťou stranou (musí ísť o tzv. “fair price”),
c)	riadiaci alebo správny orgán má ďalej povinnosť zaobstarať si dostatočne spoľahlivé informácie o finančnej situácii tretej strany žiadajúcej o finančnú pomoc,
d)	na základe detailnej cash flow analýzy musí riadiaci alebo správny orgán vierohodne preukázať, že spoločnosť je schopná udržať si solventnosť a likviditu po obdobie 5 rokov,
e)	riadiaci alebo správny orgán vypracuje písomnú správu, ktorú predloží valnému zhromaždeniu,  v ktorej uvedie dôvody poskytnutia finančnej pomoci, podmienky tejto operácie, riziko spojené s operáciou pre likviditu a platobnú schopnosť spoločnosti a cenu, za ktorú tretia strana nadobudne akcie spoločnosti,
f)	uvoľnenie zákazu bude limitované výškou rezerv, ktoré možno rozdeliť medzi akcionárov “distributable reserves”,
g)	správa sa zverejní spôsobom predpísaným prvou (publikačnou) smernicou, čo v podmienkach Slovenskej republiky znamená uloženie do zbierky listín.

Možnosť spriechodniť finančnú pomoc v tomto ustanovení je formulovaná ako opcia zakotvená v prospech členského štátu, ktorú tento môže, ale nemusí využiť.
 
Odôvodnenie návrhu:

Návrh zjednodušenia smerujúceho k obmedzeniu platnosti zákazu poskytovania finančnej pomoci má uľahčiť tretím osobám nadobudnutie akcií spoločnosti v tých špecifických prípadoch, keď je to v záujme samotnej spoločnosti (napr. zvýšenie atraktivity spoločnosti pre akcionárov, o ktorých má samotná spoločnosť záujem) za súčasného vytvorenia dostatočných garancií zameraných jednak na zabránenie znižovania hodnoty existujúcich vkladov do spoločnosti (“share - dilution”) – v prospech doterajších akcionárov a jednak v prospech veriteľov spoločnosti. Takéto riziko by mohlo vzniknúť v prípade príliš nízkej prevodnej ceny alebo príliš nízkej úrokovej sadzby za úver (pôžičku) poskytnutú spoločnosťou alebo v dôsledku neplnenia záväzkovej povinnosti recipienta finančných služieb.

Stanovisko Slovenskej republiky:

Slovenská republika uplatňuje k tomuto bodu výhradu ďalšieho podrobnejšieho  preskúmania. 

V tejto fáze nie sme schopní zaujať jednoznačné stanovisko pokiaľ ide o zhodnotenie na jednej strane prínosov pre podnikateľskú činnosť, ktoré by mohli na jednej strane vyplynúť z uvoľnenia režimu poskytovania finančnej pomoci a na strane druhej rizík zneužitia jeho uvoľnenia, ktoré sú, ako ukázala prax niektorých európskych štátov pomerne značné (najmä pokiaľ ide o tom, či záruky, ktorých vytvorenie sa návrh smernice snaží v tomto prípade poskytnúť, sú z hľadiska pokrytia týchto rizík dostatočné). 

Problémom je aj odlišné chápanie tohto inštitútu v jednotlivých členských štátoch a predpokladaný rozsah a potreba jeho uplatnenia vo vzťahu k prípadným cieľovým skupinám tretích osôb (napr. zamestnanci s nedostatkom finančných prostriedkov, ktorí by na základe takýchto pôžičiek mohli nadobúdať akcie spoločnosti, alebo z hľadiska súvisiacich rizík vysoko riziková skupina členov orgánov spoločností, keď by a uvedené metódy mohli využívať spravidla ako súčasť schém ich odmeňovania smerujúceho k zvýšeniu ich osobného záujmu na úspešnom podnikaní spoločnosti – problematika tzv. „buy – outs“ a „leveraged  buy -  outs“, v ktorých je úverová transakcia v prospech člena orgánu spoločnosti vykompenzovaná vo forme jeho budúceho „performance“ v prospech spoločnosti). 

Navyše považujeme za veľmi nerealistické ustanovenie niektorých predpokladov na realizáciu celej operácie – napr. ustanovenie povinnosti spoločnosti, aby analýzou cash flow preukazovala spôsobilosť byť likvidná a platobne schopná až pod dobou 5 rokov (takouto analýzou je s veľkou pravdepodobnosťou možné doložiť nanajvýš tak určitý budúci stupeň pravdepodobnosti o týchto skutočnostiach; navyše sa podobné analýzy spravidla vypracúvajú na dobu max. 1 roka)

Bod 5: Ochrana menšinových akcionárov pri poskytovaní finančnej pomoci

Platná úprava:

V súčasnosti neexistuje.

Obsah návrhu:

Nový článok 23a ustanovuje v prospech akcionárov, ktorí v rámci nového kontextu na jej poskytovanie, vytvoreného v rámci článku 23, nesúhlasia s jej poskytnutím, môžu napadnúť v súdnom alebo správnom konaní legalitu rozhodnutia valného zhromaždenia, ktoré túto transakciu schválilo.

Novovkladaný článok 23b obsahuje ustanovenia, na základe ktorých sú členské štáty povinné prijať primerané opatrenia na zabezpečenie toho, aby v prípade, že ide o poskytnutie finančnej pomoci členovi riadiaceho alebo správneho orgánu spoločnosti, alebo členovi takého orgánu dcérskej spoločnosti, či takejto dcérskej spoločnosti samotnej alebo osobám konajúcim vo vlastnom mene, ale na účet týchto osôb.

Odôvodnenie návrhu:

Ustanovenie článku 23a smeruje k posilneniu práv akcionárov, ktorí nesúhlasia s rozhodnutím valného zhromaždenia, ktoré schválilo poskytnutie finančnej pomoci, formou zakotvenia ich práva na uplatnenie žaloby, príp. iného procesného inštitútu smerujúcemu proti legalite prijatého rozhodnutia.

Nový článok 23b má vytvoriť priestor pre členské štáty na prijatie opatrení zamedzujúce konfliktom záujmov, ktoré by mohli vznikať v prípade poskytovania finančnej pomoci osobám “spriazneným so spoločnosťou”.

Stanovisko Slovenskej republiky:

Slovenská republika si vyhradila možnosť ďalšieho preskúmania k uvoľneniu platného režimu poskytovania finančnej pomoci, z toho dôvodu sa nemôže jednoznačným spôsobom vyjadriť ani k článku 23a a 23b návrhu smernice, ktoré predpokladajú v tomto smere detailnejšiu úpravu. 

V prípade, že Slovenská republika v budúcnosti podporí navrhované znenie článku 23, dá sa predpokladať, že vyjadrí súhlas aj so všeobecným zameraním bodu 5, pravdepodobne však bude vo vzťahu k nemu požadovať určité ďalšie objasnenie, najmä posiaľ ide o zakotvenie práva každého akcionára napadnúť rozhodnutie valného zhromaždenia, ktoré rozhodlo o schválení operácie finančnej pomoci (pokiaľ ide o jeho súlad so zákonom) z hľadiska jeho účinkov na platnosť rozhodnutia valného zhromaždenia a následne aj na platnosť celej finančnej operácie. V zmysle navrhovaného znenia máme za to, že prípadná úspešná žaloba niektorého z akcionárov by viedla k neplatnosti úkonu poskytnutia finančnej pomoci od začiatku. V prípade, že by však v praxi išlo o príliš dlhý časový interval medzi schvaľujúcim rozhodnutím valného zhromaždenia, poskytnutím finančnej pomoci (napr. úveru tretej osobe na nadobudnutie akcií spoločnosti) a následným rozhodnutím súdu o neplatnosti valného zhromaždenia, návrat do pôvodného stavu by mohol byť značne problematický. V tejto súvislosti by bolo podľa nášho názoru z hľadiska právnej istoty vhodné toto právo akcionára obmedziť určitou lehotou, ktorá by začala plynúť odo dňa rozhodnutia valného zhromaždenia.

Bod 6: Zmeny v režime oceňovania nepeňažných vkladov pri zvyšovaní základného imania

Platná úprava:

Podľa doterajšieho znenia článku 27 sa požiadavka na obligatórne oceňovanie všetkých nepeňažných vkladov vzťahuje aj na nepeňažné vklady pri zvyšovaní základného imania (nielen pri založení akciovej spoločnosti).

Obsah návrhu:

Zmenou tretej vety článku 27 ods. 2 druhej smernice vo forme vloženia odkazu na novo navrhované článku 10a a 10b sa navrhované zjednodušenie režimu oceňovania nepeňažných vkladov rozširuje aj na prípady zvyšovania základného imania nepeňažným vkladom.

Odôvodnenie návrhu:

Ustanovenia odlišných požiadaviek na oceňovania nepeňažných vkladov pri založení spoločnosti a pri zvyšovaní základného imania, ak sa má toto uskutočniť nepeňažným vkladom, by nemalo žiadne racionálne odôvodnenie.

Stanovisko Slovenskej republiky:
Slovenská republia s návrhom v bode 6 súhlasí, keďže nepovažuje za odôvodnené žiadne prípadné uplatnenie odlišných podmienok na prípady založenia akciovej spoločnosti a prípady zvyšovania jej základného imania nepeňažným vkladom. Pokiaľ ide o obsah navrhovaného ustanovenia, uplatňujeme k nemu rovnaké pripomienky, ako k ustanoveniam 10a a 10b, na ktoré sa v ňom odkazuje.

Bod 7: Vylúčenie predkupného práva

Platná úprava:

Predkupné právo v prospech akcionárov spoločnosti je zakotvené v článku 29 druhej smernice a na jeho základe v § 204a Obchodného zákonníka Predkupné právo akcionárov sa aktivuje v procesoch zvýšenia základného imania, ak ide o zvýšenie základného imania peňažnými vkladom. Z hľadiska svojho obsahu uvedené právo znamená, že v prípade zvýšenia základného imania peňažným vkladom, musí byť upísanie akcií umožnené prednostne akcionárom spoločnosti, a to v miere, ktorá zodpovedá ich doterajšiemu podielu na základnom imaní. Podľa článku 29 ods. 4 právo na prednostné upísanie akcií nemôžu priamo stanovy obmedziť ani vylúčiť, môže sa tak udiať jedine rozhodnutím valného zhromaždenia. Štatutárny orgán spoločnosti má povinnosť tento krok odôvodniť pred valným zhromaždením formou vyhotovenia písomnej správy, v ktorej musí taktiež odôvodniť navrhovanú cenu emisie. Členské štáty navyše mohli ustanoviť výnimku z požiadavky obligatórneho ad – hoc súhlasu valného zhromaždenia, a to tak, že umožnili, aby stanovy, zakladateľský dokument alebo priamo rozhodnutie valného zhromaždenia mohli splnomocniť orgán spoločnosti (riadiaci alebo správny orgán) na rozhodnutie o obmedzení alebo vylúčení predkupného  práva v kontexte určitej – vopred stanovenej povolenej výšky na (obnoviteľnú) dobu maximálne  5 rokov. Túto opciu slovenský zákonodarca nevyužil.

Obsah návrhu:

V návrhu smernice (vloženie nového odseku 5a do znenia článku 29) sa navrhuje, aby sa v prípade, ak je na základe národného práva členského štátu riadiaci alebo správny orgán kótovanej spoločnosti (“listed company”) oprávnený obmedziť alebo vylúčiť predkupné  práva doterajších akcionárov v prípade zvyšovania základného imania peňažným vkladom, tento orgán tak môže urobiť bez toho, aby za týmto účelom musel vyhotovovať písomnú správu za podmienky, ak sa má emisia akcií uskutočniť za cenu, ktorá je “prevládajúcou” na trhu v čase emisie akcií.

Odôvodnenie návrhu:

Deklarovaným účelom predkupného práva je zabrániť rozptýleniu akcionárskych práv v procesoch zvyšovania základného imania. Účelom písomnej správy, ktorú mal vyhotovovať riadiaci alebo správny orgán v prospech akcionárov bolo odôvodniť navrhovanú cenu. Táto požiadavka sa v praxi ukázala ako nadbytočné a neodôvodnené zaťaženie v prípade tých spoločností, v prípade ktorých existuje jasná a nedvojznačná väzba na “fair price” novoemitovaných akcií, čo je v prvom rade prípad kótovaných akcií, ktoré sú emitované na regulovaných trhoch.

Stanovisko Slovenskej republiky:

Slovenská republika nevyužila opciu danú členským štátom v článku 29 ods. 5 a neumožnila, aby toto právo mohlo byť vylúčené aj rozhodnutím riadiaceho alebo správneho orgánu na základe predchádzajúceho splnomocnenia. Ak by nedošlo k zmene tejto úpravy, zjednodušenie navrhované v novom odseku 5a by na právny poriadok Slovenskej republiky nemalo žiaden dopad. 

Z principiálneho hľadiska však považuje Slovenská republika  navrhované zjednodušenie za vhodné a vyjadruje mu svoju podporu. 

Súčasne však požadujeme objasnenie, prečo sa možnosť upustenia od vyhotovovania písomnej správy vzťahuje iba na prípady, keď je o vylúčení alebo obmedzení akcionárskych práv oprávnený na základe predchádzajúceho splnomocnenia rozhodnúť riadiaci alebo správny orgán a nie aj na prípad vyhotovovania písomnej správy, ak o obmedzení/vylúčení predkupného práva rozhoduje priamo valné zhromaždenie (samozrejme za rovnakých podmienok, ako sú podmienky navrhované pre výnimku podľa odseku 5a). Podľa nášho názoru nie je zrejmý dôvod na odlišné posudzovanie oboch uvedených prípadov.

Bod 8: Ochrana práv veriteľov v prípade zníženia základného imania

Platná úprava:

Článok 32 ustanovuje pravidlá zamerané na ochranu veriteľov v prípade zníženia základného imania. Veritelia, ktorých pohľadávky vznikli pred zverejnením rozhodnutia o znížení základného imania majú prinajmenšom právo na poskytnutie zabezpečenia tých ich pohľadávok, ktoré nie sú splatné ku dňu zverejnenia rozhodnutia. Národné právo členského štátu má za úlohu stanoviť podmienky na uplatnenie tohto práva a prípadne ustanoviť v prospech takýchto veriteľov i ďalšie práva, ak je to potrebné. Uvedené bolo vo väčšine národných úprav, vrátane právnej úpravy Slovenskej republiky riešené tak, že veritelia mali vo všetkých prípadoch neposkytnutia zabezpečenia (resp. nedosiahnutia dohody so spoločnosťou v tejto otázke)) právo obrátiť sa na súd, aby o jeho poskytnutí rozhodol.  Článok 32 ďalej ustanovuje, že do doby poskytnutia takéhoto zabezpečenia alebo rozhodnutia súdu, že zabezpečenie nie je potrebné, musí právo členského štátu buďto ustanoviť neplatnosť zníženia základného imania alebo (alternatívne) zakázať výplaty v prospech akcionárov. Reakciou na toto ustanovenie druhej smernice v slovenskej akciovej úprave je ustanovenia       § 215 Obchodného zákonníka.)

Obsah návrhu:

Podľa navrhovaného znenia má platiť, že veritelia, ktorých pohľadávky vznikli pred zverejnením rozhodnutia o znížení základného imania majú prinajmenšom právo na poskytnutie primeraného zabezpečenia tých ich pohľadávok, ktoré nie sú splatné ku dňu zverejnenia rozhodnutia. 

Členské štáty sú ďalej povinné garantovať veriteľom právo obrátiť sa na súdny alebo správny orgán so žiadosťou o poskytnutie primeraného zabezpečenie iba v tom prípade, ak sú títo spôsobilí náležite preukázať, že uspokojenie týchto ich pohľadávok je ohrozené v dôsledku zníženia základného imania a že už súčasne nedostali od spoločnosti primerané zabezpečenie.

Odôvodnenie návrhu:

Návrh smernice sa pokiaľ ide o práva veriteľov v procese zníženia základného imania usiluje o rozšírenie harmonizačnej úpravy v tejto oblasti. Ide najmä o riešenie prípadov, v ktorých môže byť proces zníženia základného imania nemerne predlžovaný v prípadoch, ak veritelia neoprávnene žiadajú o poskytnutie zabezpečenia, a to formou lokalizácie dôkazného bremena na ich strane.

Stanovisko Slovenskej republiky:

Slovenská republika nemá pripomienky pokiaľ ide o obsah bodu 9 - presun dôkazného bremena na veriteľov, ktorí sa snažia o zablokovanie reštrukturalizačných transakcií formou odňatia možnosti z ich strany jednoduchého vyvolávania nedostatočne odôvodniteľných súdnych konaní (postup sa sťaží a zracionalizuje v prípade prenosu dôkazného bremena na ich plecia).

Bod 9:  Zavedenie úpravy squeeze out right v prospech väčšinového akcionára a sell out right v prospech menšinového akcionára

Platná úprava:

Neexistuje. 

Určité aspekty úpravy sell out right v prospech menšinových akcionárov má inštitút povinnej ponuky na prevzatie v právnej úprave kótovaných spoločností, ktorý sa však vzťahuje iba na riešenie zmien vo vlastníckej štruktúre v tzv. „take – over“ situation. Táto právna úprava, vrátane úpravy squeeze out right v prospech väčšinových akcionárov je obsiahnutá (s rovnakými obmedzeniami aplikovanými vo vzťahu k cieľovej skupine spoločností a k charakteru situácie, v rámci ktorej je toto právo možné uplatniť) v už schválenej smernici Európskeho parlamentu a Rady č. 25/2004/ES o ponukách na prevzatie (ďalej len „smernica o ponukách na prevzatie“), ktorej lehota na transpozíciu však uplynie až v máji roku 2006.

Obsah návrhu:

Novo vkladané články 39a a 39b za určitých podmienok zavádzajú tzv. „squeeze out right“ v prospech väčšinových akcionárov a tzv. „sell out right“ v prospech menšinových akcionárov. Z hľadiska cieľovej skupiny spoločností sa tieto inštitúty majú uplatniť len v tzv. „listed companies“ (kótované spoločnosti).

Návrh smernice v súvislosti so zavedením týchto inštitútov nedáva členským štátom opciu, ale hovorí o povinnosti upraviť ich v národnom práve.

V kontexte zjednodušenia druhej smernice Európska komisia v článkoch 39a a 39b z hľadiska obsahu navrhuje, aby bolo možné vo všetkých štátoch bez výnimky (neustanovenie opcie) možné uplatniť právo  „squeeze out“ (ako právo väčšinového akcionára (ov)) a právo „sell out“ (ako právo menšinových akcionárov) v prípadoch, keď jeden akcionár alebo skupina akcionárov vlastní najmenej 90 % a najviac 95 % podiel na základnom imaní spoločnosti, a to bez ohľadu na to akým spôsobom bol uvedený podiel na základnom imaní nadobudnutý a tiež bez ohľadu na to, či ide o prípady súvisiace s ponukami na prevzatie akcií spoločnosti alebo nie (návrh smernice v tejto súvislosti jednoznačne ustanovuje prioritu (v dôsledku všeobecnosti) tejto úpravy pre obsahovo totožnou úpravou podľa smernice o ponukách na prevzatie (vyplýva to nepriamo z návrhu článku 39a ods. 5 a 39b ods. 5). 

Právo (alebo povinnosť) väčšinových akcionárov odkúpiť akcie menšinových akcionárov by nemalo byť podmienené predchádzajúcim rozhodnutím valného zhromaždenia. 

Obe uvedené práva by sa navyše mali uplatniť vo vzťahu k jednotlivým druhom akcií („class to class basis“) a nie vo vzťahu k základnému imaniu spoločnosti ako celku (tzn., že v každej skupine akcionárov – podľa druhu akcií, v ktorej nedôjde k dosiahnutiu vyššie uvedených prahov, sa právo „squeeze out“ ani právo „sell out“ neuplatní. 

Cena za akcie by mala  byť tzv. „fair price“. V prípade squeeze out right má každý dotknutý menšinový akcionár právo na určenie toho, či je tento znak naplnený, priamo nezávislým súdnym alebo správnym orgánom alebo nezávislým znalcom ustanoveným takýmto orgánom. V prípade sell out right majú obe strany operácie pri nedosiahnutí dohody o „fair price“ právo na jej preskúmanie priamo nezávislým súdnym alebo správnym orgánom alebo nezávislým znalcom ustanoveným takýmto orgánom

Odôvodnenie návrhu:

Poskytnuté odôvodnenie k návrhu smernice v súvislosti s obligatórnym zavedením týchto inštitútov chápe obe uvedené práva ako prostriedky racionalizácie vzájomných vzťahov akcionárov, ktorých potreba môže vzniknúť v dôsledku výrazných zmien vlastníckej štruktúry v spoločnosti (najmä pri operáciách podľa článkov 35 až 39 smernice – napr. znižovanie základného imania vzatím akcií z obehu, znižovanie základného imania upustením od vydania už upísaných akcií)). 

Zavedenie uvedeného modelu by podľa dôvodovej správy navyše malo výrazným spôsobom zvýšiť konkurencieschopnosť spoločností prostredníctvom uľahčenia reštrukturalizačných transakcií.
Stanovisko Slovenskej republiky:

Slovenská republika si vyhradzuje k tomuto novelizačnému bodu výhradu ďalšieho podrobnejšieho  preskúmania. Predbežne je však postoj Slovenskej republiky k zavedeniu týchto inštitútov v rámci druhej smernice skôr negatívny, a to z týchto dôvodov:

Podľa nášho názoru nejde v prípade zavedenia týchto práv z pohľadu cieľového efektu návrhu smernice – zjednodušenie súčasného režimu - o deregulačnú, ale naopak o ďalšiu regulačnú úpravu. Jej nezanedbateľným aspektom je i to, že formulácia príslušných ustanovení naznačuje, že v tomto prípade pôjde o povinnosť a nie o možnosť členského štátu implementovať túto úpravu.

Navyše ide o právne inštitúty, ktoré svojou povahou patria skôr medzi trhové regulačné mechanizmy a nie medzi súkromnoprávne inštitúty obchodného práva. Cieľovou skupinou týchto inštitútov pritom nemajú byť všetky akciové spoločnosti, ale iba kótované spoločnosti. Z uvedeného dôvodu sa ich zaradenie do druhej obchodnej smernice z hľadiska jej ďalšieho obsahového zamerania nejaví ako príliš vhodné. 

Ďalším problematickým aspektom je ich vzťah k obsahovo identickým inštitútom podľa smernice o ponukách na prevzatie. V praxi je len ťažké si predstaviť, že v prípade kótovaných spoločností by mohlo v priebehu bežnej obchodnej činnosti – inak ako v dôsledku ponuky na prevzatie – dôjsť k situácii, že by sa vytvorili predpoklady na uplatnenie týchto práv, tzn., že by jeden akcionár alebo skupina akcionárov nadobudla minimálne 90 % podiel na základnom imaní. V odôvodnení smernice sa navyše uvádza, že cieľom tejto novej harmonizačnej úpravy je racionalizácia vzájomných práv akcionárov v dôsledku zmeny vlastníckej štruktúry spoločnosti, ku ktorej dochádza najmä pri operáciách podľa článkov 35 až 39 druhej smernice – napr. znižovanie základného imania vzatím akcií z obehu, znižovanie základného imania upustením od vydania už upísaných akcií. Inštitúty upravené v citovaných článkoch, ktoré boli dané v prospech členského štátu ako opcia, (viď napr. zníženie základného imania upustením od vydania akcií, ktorých menovitá hodnota nebola splatená tzv. „redemption of subscribed capital“) Slovenská republika do svojho právneho poriadku väčšinou neimplementovala. Praktické využitie týchto inštitútov sa s prihliadnutím na špecifický rámec podnikateľského prostredia v Slovenskej republike a jej platnú úpravu javí ako minimálne.

Problematickým môže byť v budúcnosti (pri posudzovaní tohto novelizačného bodu) aj chápanie pojmu tzv. „fair price“. 

Bod 10: Úprava odchýliek od niektorých ustanovení druhej smernice za účelom podpory účasti zamestnancov na podnikaní akciovej spoločnosti

Platná úprava:

V platnom znení článku 41 ods. 1 je odkaz na článok 19 ods. 1 písm. b), v ktorom sa ako jedna z podmienok na nadobudnutie vlastných akcií ustanovuje 10 % hranica podielu na základnom imaní spoločnosti.

Obsah návrhu:

Ide o technickú zmenu nadväzujúcu na navrhované vypustenie 10 % hranice podielu na základnom imaní vo vzťahu k nadobúdaniu vlastných akcií spoločnosti (zmena článku                  19 ods. 1 písm. b)) z osobitného písmena a celkové preformulovanie celého stanovenia. 

Odôvodnenie návrhu:

Technický charakter zmeny bez zmeny obsahu. 10 % hranica zostáva upravená vo všeobecnosti v článku 41 ods. 1, ale nie v osobitnom písmene.

Stanovisko Slovenskej republiky:
Slovenská republika so zmenou vzhľadom na jej legislatívno – technický charakter súhlasí.

K článku 2:

Článok 2 obsahuje obvyklé ustanovenia týkajúce sa lehoty na transpozíciu a nadobudnutia účinnosti smernice.

Lehota na transpozíciu smernice do národných právnych poriadkov členských štátov má členským štátom uplynúť dňa 31. decembra 2006. 

S prihliadnutím na skutočnosť, že vo vzťahu k návrhu smernice sa začnú na úrovni Rady rokovania už 11. januára roku 2005, pričom je ťažké vopred stanoviť celú dĺžku legislatívneho procesu v rámci orgánov EÚ (“spolurozhodovacia procedúra”), javí sa lehota na transpozíciu tejto smernice, ktorá je stanovená pevným dátumom bez ohľadu na dĺžku tohto legislatívneho procesu, ako príliš krátka. V tejto súvislosti považujeme za vhodnejšie stanoviť dĺžku tejto lehoty na minimálne 12 mesiacov odo dňa, kedy smernica nadobudne účinnosť.

Smernica má nadobudnúť účinnosť na dvadsiaty deň po jej zverejnení v Úradnom vestníku Európskej únie.

IV.	Informačná časť

Právna úprava Slovenskej republiky vo vzťahu k predmetnej problematike:

Problematika, ktorá je predmetom návrhu predkladanej smernice, je upravená v zákone                 č. 513/1991 Zb. Obchodný zákonník v znení neskorších predpisov, v rámci právnej úpravy akciovej spoločnosti (§ 154 až 220a) a taktiež v rámci všeobecnej úpravy obchodných spoločností (napr. § 56 Obchodného zákonníka vo vzťahu k oceňovaniu nepeňažných vkladov). 

Transpozícia druhej smernice do právneho poriadku Slovenskej republiky bola vykonaná zákonom   č. 500/2001 Z. z., ktorým sa mení a dopĺňa Obchodný zákonník. Obchodný zákonník v znení pred novelou poznal väčšiu časť inštitútov zakotvených v druhej smernici a obsahoval v tejto súvislosti aspoň rámcovú úpravu. Koncept legal capital bol aj pred prijatím novely Obchodného zákonníka ktorou sa transponovala druhá smernica, konceptom, z ktorého vychádzala právna úprava akciovej spoločnosti v Slovenskej republike.) 

Predpokladané dopady smernice na Slovenskú republiku:

a.	legislatívne 

Prijatie smernice predpokladá dopad na právny poriadok SR v legislatívnej rovine. Zapracovanie tejto smernice do právneho poriadku Slovenskej republiky si vyžiada zmenu a doplnenie prinajmenšom týchto právnych predpisov:

•	zákon č. 513/1991 Zb. Obchodný zákonník v znení neskorších predpisov, najmä pokiaľ ide o právnu úpravu akciovej spoločnosti

Prípadne:

•	zákon č.  566/2001 Z. z. o cenných papieroch a investičných službách a o zmene a doplnení niektorých zákonov (zákon o cenných papieroch) v znení neskorších predpisov, ak by bolo nevyhnutné implementovať zavedenie inštitútov squeeze out a sell out a prijalo by sa rozhodnutie, že sa to vzhľadom na cieľový dopad tejto úpravy (kótované spoločnosti) vykoná nie v Obchodnom zákonníku, ale v tomto zákone

b.	rozpočtové
c.	iné (zamestnanosť)

Prijatie smernice nepredpokladá rozpočtové dopady ani dopad na zamestnanosť a životné prostredie.