ESĽP opakovane dospel k názoru, že v dôsledku zrušenia právoplatného a záväzného súdneho rozhodnutia došlo k porušeniu čl. 6 Dohovoru v prípadoch, v ktorých na základe procesného úkonu osoby odlišnej od účastníkov konania, a to hoci aj na podnet niektorého z účastníkov konania, došlo ku zrušeniu právoplatného a záväzného súdneho rozhodnutia. ESĽP sa v prípadoch, kedy na základe podania generálneho prokurátora (resp. inej úradnej osoby), ktorý nebol účastníkom súdneho sporu, bolo právoplatné a záväzné rozhodnutie zrušené, vyslovil o zmarení celého súdneho konania skočeného vydaním súdneho rozhodnutia, ktoré predstavovalo res iudicata. Inštitút veľmi podobný mimoriadnemu dovolaniu upravenému v OSP bol predmetom skúmania ESĽP vo veci Tripon proti Rumunsku (č. 1), rozsudok z 23. septembra 2008. V ods. 20 predmetného rozhodnutia ESĽP konštatoval, že v skúmanom prípade generálny prokurátor nekonal na základe vlastnej iniciatívy, ale konal na základe žiadosti jednej zo strán sporu, pričom v danom prípade išlo o spor súkromnoprávny a navyše, obom účastníkom konania prislúchalo rovnaké oprávnenie požiadať generálneho prokurátora o iniciovanie prieskumného konania. ESĽP opätovne poukázal na svoju ustálenú judikatúru a pripomenul, že právo na spravodlivý súdny proces garantované čl. 6 ods. 1 Dohovoru musí byť interpretované vo svetle preambuly Dohovoru, ktorá okrem iného vyhlasuje princíp právneho štátu za spoločné dedičstvo zmluvných štátov Dohovoru. Jedným zo základných aspektov právneho štátu je princíp právnej istoty, ktorý okrem iného vyžaduje, aby tam, kde súdy právoplatne (s konečnou platnosťou) rozhodli o predmete sporu, toto ich rozhodnutie nebolo spochybňované. ESĽP v predmetnom prípade nepripísal žiadnu dôležitosť tomu, že obe strany mohli požiadať generálneho prokurátora o intervenciu v ich súkromnoprávnom spore. ESĽP zásah generálneho prokurátora do takéhoto súkromnoprávneho súdneho konania označil za priťažujúci faktor, pretože, hoci tento štátny úradník konal na základe podnetu účastníka súdneho konania, podanie mimoriadneho dovolania bolo ponechané výlučne na voľnej úvahe generálneho prokurátora. ESĽP v danej veci preto dospel k záveru, že zrušenie dotknutého právoplatného a záväzného rozhodnutia porušilo sťažovateľovo právo na spravodlivé súdne konanie podľa čl. 6 ods. 1 Dohovoru.
ESĽP konštatoval porušenie princípu právnej istoty a v dôsledku toho aj práva na spravodlivý súdny proces podľa čl. 6 ods. 1 Dohovoru v prípadoch, kedy preskúmavaný mimoriadny opravný prostriedok  nebol prístupný pre účastníkov súdneho konania, ale bol dostupný iba generálnemu prokurátorovi a v dôsledku jeho podania príslušný súd zmaril celé súdne konanie, ktoré sa skončilo právoplatným súdnym rozhodnutím, ktoré predstavovalo res iudicata. V zmysle rozhodovacej praxe ESĽP nemalo na vyššie uvedený záver vplyv ani časové obmedzenie pre uplatnenie procesného úkonu, v dôsledku ktorého došlo ku zrušeniu právoplatného súdneho rozhodnutia, pretože časové obmedzenie nie je podľa ESĽP postačujúce na to, aby existenciu takéhoto inštitútu dostačujúco ospravedlňovalo, a ani na to, aby mohla byť vyslovená zlučiteľnosť mimoriadneho dovolania s čl. 6 ods. 1 Dohovoru.  Vo veci SC Maşinexportimport Industrial Group SA proti Rumunsku ESĽP uviedol, že bez ohľadu na to, že novelou príslušného právneho predpisu došlo k zavedeniu jednoročnej lehoty na podanie mimoriadneho dovolania, tento inštitút stále neoprávnene zasahuje do princípu právnej istoty, keďže ďalšie dva prvky tohto opravného prostriedku, na ktorých nezlučiteľnosť s právnou istotou poukázal ESĽP vo veci Brumărescu proti Rumunsku, zostali zachované.  Vo veci Asito proti Moldavsku sa ESĽP zaoberal obdobným právnym inštitútom ako je mimoriadne dovolanie upravené v OSP, a to návrhom na zrušenie, prostredníctvom ktorého mohol generálny prokurátor napadnúť akékoľvek konečné rozhodnutie súdu. Týmto postupom bolo možné docieliť zrušenie konečných a vykonateľných súdnych rozhodnutí a ESĽP vyslovil, že takýto postup predstavuje porušenie princípu právnej istoty. ESĽP zároveň konštatoval porušenie práva sťažovateľa na spravodlivý súdny proces podľa čl. 6 ods. 1 Dohovoru.  
Z relevantnej judikatúry ESĽP vyplýva, že systém opravných prostriedkov zakotvený v právnom poriadku zmluvnej strany Dohovoru musí byť nevyhnutne v súlade s požiadavkami čl. 6 Dohovoru.  ESĽP sa vo veci Sitkov proti Rusku, odvolal na § 77 v rozsudku vo veci Sovtransavto Holding proti Ukrajine, podľa ktorého „súdne systémy, pre ktoré je charakteristické námietkové konanie (objection procedure), predstavujúce možnosť opakovaného zrušenia konečných rozsudkov (...), sú ako také nezlučiteľné s princípom právnej istoty, ktorá je jedným zo základných aspektov právneho štátu pre účely čl. 6 ods. 1 Dohovoru (...).“ Vo všeobecnosti, pre použitie mimoriadnych opravných prostriedkov platí, že sú prípustné iba vo výnimočných prípadoch. Vo vzťahu k zrušovaniu právoplatných a záväzných súdnych rozhodnutí je judikatúra ESĽP konštantná (ustálená). ESĽP v rámci svojej rozhodovacej činnosti v mnohých prípadoch uviedol, že „nevidí dôvod, pre ktorý by sa mal odchýliť od svojej predchádzajúcej judikatúry“ a ohľadom zrušenia právoplatného a záväzného rozsudku v posudzovaných prípadoch vyslovil porušenie čl. 6 ods. 1 Dohovoru. ESĽP tak v rámci svojej rozhodovacej praxe už viackrát vyslovil nezlučiteľnosť mimoriadneho opravného prostriedku s princípom právnej istoty a konštatoval preto porušenie čl. 6 ods. 1 Dohovoru vo veciach predložených ESĽP, ESĽP vyslovil porušenie čl. 6 ods. 1 Dohovoru v tých prípadoch, kedy k nariadeniu opätovného preskúmania veci došlo z dôvodu existencie odlišného právneho posúdenia veci oproti právnemu názoru vnútroštátnych súdov, ktoré vec s konečnou platnosťou prejednali a meritórne rozhodli. ESĽP vo vzťahu ku zrušeniu rozsudku súdu nižšieho stupňa prostredníctvom dozorného prieskumu vo veci Sitkov proti Rusku konštatoval, že prihliadnuc na okolnosti predloženého prípadu ESĽP nevidí žiadny dôvod pre odchýlenie sa od ustálenej judikatúry a dospel k záveru, že zrušením právoplatného a záväzného rozsudku došlo k porušeniu článku 6 ods. 1 Dohovoru. V danom prípade bola primárnym dôvodom pre „znovuotvorenie“ konania potreba opätovne posúdiť skutkové okolnosti prípadu, pričom k uvedenému došlo na základe návrhu úradníka, ktorý nebol účastníkom konania. ESĽP v týchto prípadoch upozornil predovšetkým na právnu neistotu ako dôsledok zrušenia konečného súdneho rozhodnutia. Napríklad vo veci Stere a ostatní proti Rumunsku ESĽP uviedol, že v prípade, kedy by účastník konania napádal právoplatné súdne rozhodnutie iba za účelom dosiahnuť nové prejednanie, posúdenie a rozhodnutie vo veci, zrušením právoplatných rozhodnutí by dochádzalo k vytvoreniu prostredia právnej neistoty vedúceho k úpadku dôvery občanov v právny systém a v dôsledku toho aj dôvery v právny štát.  ESĽP vo veci Abdullayev proti Rusku zdôraznil, že v záujme právnej istoty, implicitne zahrnutej v čl. 6 Dohovoru, by právoplatné rozsudky, vo všeobecnosti, mali zostať „nedotknuté“. K ich zrušeniu by preto malo dochádzať iba za účelom nápravy zásadných vád. Podľa názoru vysloveného ESĽP, v žiadnom prípade však za takú vadu nemožno označiť skutočnosť, že na predmet konania existujú dva odlišné právne názory (dve odlišné právne posúdenia), a ESĽP dospel k záveru, že takýto dôvod nemožno považovať za opodstatnený pre znovuposúdenie veci. Vo veci Sutyazhnik proti Rusku, ESĽP judikoval, že predpokladom, aby bolo možné, resp. dokonca aby bolo žiaduce preskúmať určité rozhodnutie, ktoré predstavuje res iudicata je,  že nastalo také závažné pochybenie, v dôsledku ktorého by sa vyžadovalo preskúmanie rozhodnutia predstavujúceho res iudicata. V prípade Cornif proti Rumunsku ESĽP uviedol: „Súd preto dospel k záveru, že ide o typický prípad existencie dvoch odlišných právnych názorov na ten istý predmet konania, čo v žiadnom prípade neoprávňuje zrušenie právoplatného a záväzného rozhodnutia (...) Navyše, v danom prípade týkajúcom sa právneho sporu medzi súkromnoprávnymi subjektmi nič nepredstavovalo okolnosti tak podstatného a závažného záujmu, ktoré by oprávňovali zrušenie právoplatného rozhodnutia v súlade s princípmi vyslovenými vo veci Ryabykh ( Ryabykh, § 52).“ V zmysle judikatúry ESĽP, v zmysle ktorej bola opodstatnenosť použitia mimoriadneho opravného prostriedku za účelom zrušenia súdneho rozhodnutia a prípustnosť odklonu od zachovania princípu právnej istoty uznaná v prípadoch, kedy v priebehu konania došlo k závažným procesným pochybeniam konajúcich súdov, t.j. k vadám konania, avšak nie v prípadoch odlišného hodnotenia skutkového stavu a odlišných skutkových a právnych záverov niektorého z účastníkov konania oproti skutkovému a právnemu posúdeniu vyslovenému súdom v rámci riadneho konania. Príkladmo uvádzame  prípady, v ktorých sa ESĽP zaoberal zlučiteľnosťou mimoriadneho opravného prostriedku s čl. 6 ods. 1 Dohovoru:
Ukraine-Tyumen proti Ukrajine, rozsudok z 22. novembra 2007, § 40: „Absencia akýchkoľvek osobitných okolností, ktoré by mohli odôvodňovať oprávnenosť použitia mimoriadneho opravného prostriedku (...) je postačujúca na to, aby Súd vyslovil, že právo na súd podľa čl. 6 ods. 1 Dohovoru bolo porušené.“ 
Sutyazhnik proti Rusku, rozsudok z 23. júla 2009, § 33: „(...) Mimoriadny prieskum sa nesmie uplatňovať ako zastreté odvolanie (appeal in disguise), a samotná možnosť existencie dvoch právnych názorov na predmet konania nie je dôvodom pre opätovné posúdenie veci. Odkloniť sa od tohto princípu je možné iba tam, kde je to nevyhnutné z dôvodu okolností podstatného a závažného významu.”
Eugenia a Doina Duca proti Moldavsku, rozsudok 3. marca 2009, § 28: „Sťažovatelia namietali porušenie princípu právnej istoty, pričom sa spoliehali na čl. 6 ods. 1 Dohovoru. Sťažovatelia mali za to, že opravné revízne konanie z hľadiska svojej podstaty predstavovalo konanie o odvolaní (appeal in disguise), pretože I.A. a S.A. sa výlučne snažili dosiahnuť nariadenie opätovného prejednania veci, jej posúdenie a nové rozhodnutie.“
Bulgakova proti Rusku, rozsudok z 18. januára 2007, § 34: „(...)  Dohovor zásadne umožňuje „znovuotvorenie“ právoplatne rozhodnutých konaní v prípade, ak vyjdú najavo nové skutočnosti. Akokoľvek, preskúmanie rozhodnutia by sa malo uplatniť za účelom nápravy hrubých (veľkých) pochybení súdu (...), a nie iba ako inštitút predstavujúci vo svojej podstate odvolanie.“
Uplatnenie mimoriadneho opravného prostriedku je podľa právneho poriadku SR priamo dostupné účastníkovi konania v prípade závažných pochybení na strane súdu, a to prostredíctvom niektorého z dovolacích dôvodov zakotvených v § 237 OSP, v zmysle ktorého „dovolanie je prípustné proti každému rozhodnutiu odvolacieho súdu, ak a) sa rozhodlo vo veci, ktorá nepatrí do právomoci súdov; b) ten, kto v konaní vystupoval ako účastník, nemal spôsobilosť byť účastníkom konania; c) účastník konania nemal procesnú spôsobilosť a nebol riadne zastúpený; d) v tej istej veci sa už prv právoplatne rozhodlo alebo v tej istej veci sa už prv začalo konanie; e) sa nepodal návrh na začatie konania, hoci podľa zákona bol potrebný; f) účastníkovi konania sa postupom súdu odňala možnosť konať pred súdom; g) rozhodoval vylúčený sudca alebo bol súd nesprávne obsadený, ibaže namiesto samosudcu rozhodoval senát.“ Ide o tzv. dôvody zmätočnosti rozhodnutia.
V prípade existencie niektorého z vyššie uvedených dôvodov zmätočnosti týkajúcich sa rozhodovania súdu o uplatnenom právnom nároku, má samotný účastník konania k dispozícii mimoriadny opravný prostriedok v podobe dovolania. A nejde o takéto závažné pochybenia konajúcich súdov, je uplatnenie mimoriadneho dovolania nezlučiteľné s čl. 6 Dohovoru. Dôvody oprávňujúce pripustenie mimoriadneho opravného prostriedku formuloval ESĽP v prípade Sizintseva a ostatní proti Rusku. V danom prípade nebolo napadnutie neskôr zrušených výrokov súdov nižšieho stupňa odôvodňované „ani nedostatkom alebo zneužitím právomoci alebo akoukoľvek inou procedurálnou vadou. Naopak, (...) jediným dôvodom pre zrušenie bol nesprávny výklad a nesprávna aplikácia ustanovení federálneho zákona súdmi.“ V § 32 predmetného rozsudku ESĽP ďalej uviedol, že „v prípade absencie zásadnej vady (...), nesúhlas niektorého z účastníkov konania s hodnotením veci prvostupňovým a odvolacím súdom nie je takou okolnosťou podstatného a závažného významu, ktorá by oprávňovala zrušenie záväzného a vykonateľného rozhodnutia a „znovuotvorenie“ konania. (...).“ ESĽP preto v danom prípade konštatoval porušenie čl. 6 ods. 1 Dohovoru. Vo veci Abdullayev proti Rusku, ako aj vo veci Sutyazhnik proti Rusku, ESĽP prevzal argumentáciu z prípadu Kot proti Rusku a uviedol, že „(...) v civilnom súdnom konaní majú účastníci konania nevyhnutne odlišný názor na aplikáciu hmotného práva. (...) nesúhlas s hodnotením veci prvostupňovým a odvolacím súdom nebol, ako taký, mimoriadnou okolnosťou, ktorá by oprávňovala zrušenie záväzného a vykonateľného rozhodnutia a „znovuotvorenie“ konania (...).“ ESĽP preto aj v týchto prípadoch konštatoval porušenie čl. 6 ods. 1 Dohovoru.