Vecný zámer zákona o  konaní  v správnom súdnictve

SPRÁVNY SÚDNY PORIADOK
                                                                    ( návrh)

Júl 2012

Vecný zámer zákona o konaní v správnom súdnictve

Vytvorenie dobre fungujúcej štruktúry správneho súdnictva s potrebným personálnym a materiálnym vybavením súdov by malo byť prvoradou úlohou nápravy nedostatkov, ktoré sa prejavili v doterajšom fungovaní súdnej moci.  
Rovnako naliehavou požiadavkou, ako sú úvahy o jeho inštitucionálnom usporiadaní alebo vyčlenení zo všeobecnej sústavy súdov, je požiadavka na vypracovanie jeho dobrej právnej úpravy, najmä požiadavka vecne správneho vymedzenia jeho pôsobnosti.
Treba presne a s rešpektovaním princípov právnej teórie ale aj zásady trojdelenia moci v štáte vymedziť a rozdeliť pôsobnosť medzi správnym súdnictvom a Ústavným súdom Slovenskej republiky. 
Z tohto hľadiska je veľmi dôležitá požiadavka dôsledného rešpektovania vymedzenia právomoci medzi správnym súdnictvom a Ústavným súdom SR tak, aby vzájomne nezasahovali do rozhodovacej činnosti každého z nich, a aby sa predovšetkým Ústavný súd SR mohol venovať úlohám, ktoré mu patria ako prvoradé (súlad zákonov s Ústavou Slovenskej republiky a s medzinárodnými zmluvami, ktorými je Slovenská republika viazaná) a aby sústava správnych súdov plnila úlohu sledovať zákonnosť rozhodnutí a postupu orgánov verejnej správy v prípadoch porušenia alebo ohrozenia individuálnych práv fyzických alebo právnických osôb. 
Dôsledne treba dbať o riešenie, pri ktorom by Ústavný súd SR nebol zatláčaný do postavenia štvrtej súdnej inštancie, ktoré ho nadmerne zaťažuje vybavovaním ústavných sťažností individuálnych právnických alebo fyzických osôb aj vtedy, ak je na rozhodovanie o ich nárokoch príslušný iný súd (súd vo všeobecnej sústave súdnictva alebo správneho súdnictva). Súčasné neprimerané zaťaženie Ústavného súdu SR vybavovaním sťažností fyzických a právnických osôb aj vtedy, ak je na rozhodovanie vo veci príslušný iný súd, znižuje nielen autoritu všeobecných súdov, ale znižuje aj autoritu Ústavného súdu SR, ktorému na posudzovanie ústavnosti právneho poriadku (teda na plnenie jeho prvoradej úlohy) zostáva menej času, lebo sa zaoberá posudzovaním individuálnych práv účastníkov.  
Možno pripustiť, že takýto nepriaznivý stav vyvolali výkladové nepresnosti pri uplatňovaní článku 127 ods. 1 Ústavy Slovenskej republiky, podľa ktorého Ústavný súd SR rozhoduje o sťažnostiach fyzických osôb alebo právnických osôb, ak namietajú porušenie svojich základných práv alebo slobôd, alebo ľudských práv a základných slobôd vyplývajúcich z medzinárodnej zmluvy, ktorú Slovenská republika ratifikovala a bola vyhlásená spôsobom ustanoveným zákonom, ak o ochrane týchto práv a slobôd nerozhoduje iný súd. 
Výkladové nejasnosti o vymedzení vecnej pôsobnosti Ústavného súdu SR mali za následok, že v súčasnosti Ústavný súd SR rozhoduje aj o ochrane tých práv, v ktorých je daná vecná pôsobnosť iného súdu (všeobecného, prípadne aj správneho). Došlo tým k prelínaniu dvoch samostatných, na sebe nezávislých systémov súdnej moci spôsobom, ktorý dôsledne nerešpektuje ani vážne postavenie Ústavného súdu SR a ani nezávislosť všeobecných súdov a v súčasnosti, v ich rámci, aj senátov správneho súdnictva.
Z úvahy o novom vymedzení pôsobností medzi správnym a ústavným súdnictvom treba teoreticky posúdiť aj právomoc Ústavného súdu SR preskúmavať všeobecne záväzné právne akty orgánov verejnej správy, ale aj právomoc rozhodovať vo veciach volebných, vo veciach politických strán a hnutí a podobne. Tieto konania v súčasnosti patria do pôsobnosti správneho súdnictva, hoci z hľadiska rešpektovania teoretických postulátov možno zistiť, že v takýchto konaniach sa posudzujú otázky ústavnosti a nie konanie a rozhodovanie orgánov verejnej správy. Súčasné zaradenie týchto konaní do V. časti Občianskeho súdneho poriadku je pozostatkom právnej úpravy z obdobia, kedy neexistoval ústavný súd a ani správne súdnictvo a uvedené konania boli v prevažnej miere začlenené medzi osobitné druhy konaní v občianskom súdnom poriadku. Do občianskeho súdneho konania, ani do správneho súdneho konania by však v budúcnosti nemali patriť (s výnimkou konaní o zápis do voličského zoznamu, ktoré by mali zostať vo všeobecnom systéme súdov na okresných súdoch z dôvodu účelnosti) .

Predložený materiál je vypracovaný ako prvý návrh vecného zámeru zákona o konaní v správnom súdnictve – Správneho súdneho poriadku v rámci rekodifikácie občianskeho práva procesného. Cieľom je vyvolať diskusiu a ďalšie námety k procesnej úprave správneho súdnictva, ale aj k jeho širším súvislostiam. Hoci sa právnická verejnosť na Slovensku intenzívne zaoberá všeobecnými problémami súdnictva, správne súdnictvo naďalej zostáva na okraji záujmu právne relevantných subjektov, prípadne úvahy o jeho lepšom fungovaní sú stále len v rovine deklaratórnej. Pritom práve táto oblasť súdnictva naliehavo vyžaduje aj praktické riešenie. Riešenie otázok správneho súdnictva sa stáva stále potrebnejšie a zvýrazňuje sa nevyhnutnosť prijať ucelenú právnu úpravu, pred prijatím ktorej by sa o princípoch fungovania správneho súdnictva malo zjednotiť celé politické spektrum na Slovensku po zohľadnení odborných vyjadrení právnikov, ktorí v uvedenej oblasti pôsobia. Takto prijatá právna úprava jeho fungovania by potom mohla byť stabilná a stabilné by mohli byť aj zákony, ktoré budú činnosť správneho súdnictva upravovať.

Materiál bol spracovaný  na základe zásad schválených vládou dňa 19.5.2004 a doplnený s ohľadom na vývoj správneho súdnictva  po tomto období v Slovenskej republike ako aj v rámci právnej úpravy správneho súdnictva v európskom právnom priestore a vychádza z nasledovných premís:

       1. zachovanie správneho súdnictva v systéme všeobecných súdov - začlenenie správneho  súdnictva v sústave všeobecných súdov v súčasnosti z organizačného hľadiska nespôsobuje osobitné komplikácie a existujúci systém sa osvedčil. V zásade takéto organizačné usporiadanie možno ponechať,  lebo dôslednejšie zaručuje nezávislosť  rozhodovania súdov.  Ponechanie doterajšej štruktúry nebude vyžadovať ďalšie finančné náklady na vybudovanie osobitnej sústavy správnych súdov. Vzhľadom na odlišný charakter občianskoprávnych vecí a vecí správneho práva je však nevyhnutné, aby pre konanie pred správnymi senátmi v rámci správneho súdnictva bol vypracovaný nielen samostatný procesný kódex - správny súdny poriadok, ale je  tiež potrebné na všeobecných súdoch dôsledne odčleniť vybavovanie (rozhodovanie) vecí správneho súdnictva vybudovaním samostatných správnych kolégií na krajských súdoch (nielen na Najvyššom súde Slovenskej republiky) tak, aby na všetkých krajských súdoch boli vytvorené špecializované správne senáty a špecializovaní samosudcovia. 

Nemožno sa brániť ani vytvoreniu samostatného Najvyššieho správneho súdu Slovenskej republiky, čo si však vyžiada zmenu Ústavy Slovenskej republiky. Nemožno pritom tiež opustiť požiadavku, aby aj v oddelenej sústave správneho súdnictva, rovnako ako v jeho fungovaní vo všeobecnej sústave súdov, bola dôsledne zaručená nezávislosť rozhodovania sudcov v správnom súdnictve so všetkými garanciami a atribútmi nezávislosti takéhoto súdneho rozhodovania minimálne takým spôsobom, ako sú v súčasnosti garantované existujúce záruky nezávislosti súdov a sudcov vo všeobecnom súdnom systéme. Objektívne by pritom záruky sudcovskej nezávislosti mali byť dokonca rozsiahlejšie a dôslednejšie zabezpečované, lebo v správnom súdnictve dochádza k riešeniu sporov, v ktorých jedným z účastníkov je vždy orgán verejnej správy, teda orgán druhej moci v štáte. Táto skutočnosť potom môže mať za následok snahu ovplyvňovať nezávislé rozhodovanie sudcu v prospech orgánu verejnej správy oveľa účinnejším a dôraznejším spôsobom, ktorej treba brániť aj systémovým riešením.

2. základným článkom organizácie správneho súdnictva zostanú krajské súdy ako súdy prvej inštancie s rozhodovaním Najvyššieho súdu Slovenskej republiky na základe  kasačnej sťažnosti proti právoplatnému rozhodnutiu krajského súdu.

3. je taktiež nevyhnutná špecializácia správnych sudcov na jednotlivé oblasti správy, stabilizácia okruhu správnych sudcov, garantovanie ich dlhodobej špecializácie a systematickej odbornej prípravy.

4.pre prehľadnosť a zjednodušenie právnej úpravy je žiaduce, aby súdy preskúmavali len právoplatné rozhodnutia správnych orgánov na základe žaloby – v novej právnej úprave sa už neuvažuje s opravnými prostriedkami proti rozhodnutiam správnych orgánov (terajšia tretia hlava piatej časti OSP) ako pozostatku právnej úpravy pred rokom 1991 [OSP z roku 1963 upravoval v štvrtej časti štvrtej hlave (t.j. medzi opravnými prostriedkami) tiež „preskúmanie rozhodnutí iných orgánov“ (išlo o veci dôchodkového zabezpečenia a nemocenského poistenia ako aj niekoľko ďalších výnimiek zavedených v sedemdesiatych a osemdesiatych rokoch minulého storočia), pričom novelou OSP zákonom č. 519/1991 Zb. do tej doby platná štvrtá hlava štvrtej časti bola bez väčších zmien zaradená ako tretia hlava piatej časti OSP]. Postupným vývojom konania v správnom súdnictve a jeho právnej úpravy sa tretia hlava piatej časti stala neorganickým prvkom, ktorý ešte stále vyvoláva dojem, že súdne konanie v správnom súdnictve je „pokračovaním“ správneho konania, pričom často panuje predstava, ako by konanie o opravnom prostriedku podľa piatej časti OSP bolo niečím „navyše“, čo oproti konaniu o žalobách dáva účastníkovi správneho konania viac práv alebo ako by ich práva boli chránené vo väčšej miere. Takéto ponímanie je mylné a z hľadiska účelu správneho súdnictva i nežiaduce. Odlišnosti konaní v niektorých veciach (napr. dôchodkových či azylových budú upravené v rámci osobitných konaní.

       5. legislatívny vývoj občianskeho súdneho procesu potvrdil odôvodnenosť samostatnej procesnej úpravy konania pred súdmi v správnom súdnictve (správnymi súdmi) - vzhľadom na odlišný charakter vecí vyplývajúcich z občianskoprávnych, pracovných, rodinných, obchodných a hospodárskych vzťahov a vecí správneho práva je nevyhnutné, aby pre konanie pred správnymi senátmi v rámci správneho súdnictva bol vypracovaný samostatný procesný kódex, a to správny súdny poriadok, založený minimálne na nasledovných zásadách:  
1/ zásada ochrany verejného záujmu, ktorá principiálne rozlišuje vzťahy práva verejného od vzťahov práva súkromného 
2/ zásada materiálnej pravdy (musí byť uplatňovaná preto, aby súd mohol zistiť, či rozhodnutie orgánu verejnej správy je v súlade so zákonom, a preto musí tiež poznať skutkový stav veci)  
3/ zásada dispozičná (konanie možno začať len na základe návrhu účastníka alebo jeho žaloby, pričom  účastník má právo disponovať žalobou (návrhom) až do právoplatného skončenia veci), za zákonom presne vymedzených podmienok vo verejnom záujme by takéto právo mohlo byť zverené aj prokurátorovi  
            4/ zásada vyšetrovacia (v konaní súd zisťuje dôkaznými prostriedkami aj z úradnej povinnosti, či preskúmavané rozhodnutie orgánu verejnej správy je zákonné, nie je viazaný výlučne návrhmi účastníkov na vykonanie dokazovania)
5/ zásada verejnosti je vyjadrením verejnej kontroly súdnej moci pri preskúmavaní postupu a rozhodovania orgánov verejnej správy 
6/ zásada ústnosti (znamená zabezpečenie práva na vypočutie pred súdom tak, ako to vyžaduje čl. 6 Európskeho dohovoru o ochrane ľudských práv)
7/ zásada prejednacia, ktorej cieľom je uložiť účastníkovi bremeno tvrdenia v záujme efektívneho rozhodovania vo veci a vyžadovať od neho súčinnosť v konaní  
8/zásada neformálnosti, uplatňovaná predovšetkým v konaní o opravných prostriedkoch má pomôcť účastníkom, aby sa jeho podanie posudzovalo podľa obsahu 
9/ koncentračná zásada, zmyslom ktorej je povinnosť účastníka uplatniť určité procesné úkony v tom období, ktoré pre ne bolo určené zákonom - uplatňovanie tejto zásady bude typickejšie pre konania o žalobách   
11/ zásada jednotnosti konania (inak tiež zásada arbitrárneho poriadku), ktorá súdu v správnom súdnictve musí umožniť, aby poradie jednotlivých procesných úkonov určoval sudca podľa konkrétnych okolností prípadu a nie zákon
12/ zásada priamosti, ktorá má pomáhať súdu pri zistení skutočného stavu veci, ktorá však nemôže platiť absolútne, ale môže byť obmedzená napr. zásadou hospodárnosti a pod. 
 13/ zásada voľného hodnotenia dôkazov (žiadny dôkaz v správnom súdnictve nemôže mať pred súdom inú právnu silu ako iný dôkaz a súd dôkazy hodnotí každý osobitne a všetky dôkazy vo vzájomnej súvislosti podľa svojho uváženia)
            14/ zásada hospodárnosti
            15/ zásada senátneho rozhodovania v trojčlenných (prípadne i päťčlenných)senátoch, výnimočne, tam kde to ustanoví zákon, môže rozhodovať a konať samosudca.
16/ zásada viazanosti správneho orgánu právnym názorom súdu
            17/ povinné právne zastúpenie účastníkov s výnimkou vecí, kde to ustanoví (napr. vecí sociálneho poistenia, veci cudzincov a konania o priestupkoch)
            18/ zásada možnosti podať žalobu na súd len v prípadoch, ak boli vyčerpané všetky opravné prostriedky podľa správneho práva resp. i tam, kde predpisy správneho práva opravný prostriedok nepripúšťajú
 	19/ ponechanie kasačného  princípu vo vzťahu k orgánom verejnej správy, s možnosťou uplatnenia reformačného princípu vo vymedzených  prípadoch a s možnosťou moderácie v správnom trestaní 
           20/ možnosť vykonávať dôkazy na súde v  rozsahu, nevyhnutnom pre posúdenie či rozhodnutie je zákonné a samostatné dokazovanie pri použití moderácie
21/ nenahradzovanie dokazovania namiesto správneho orgánu
           22/ spoplatnenie súdneho konania
           23/ podporné použitie príslušných ustanovení Občianskeho súdneho poriadku, ak Správny súdny poriadok neustanoví inak

Predmet zákona 

Zákon upraví 
I. právomoc a príslušnosť súdov v správnom súdnictve, zloženie súdu,
II. postup súdov v konaní, práva a povinnosti účastníkov konania, zúčastnených osôb a ďalších osôb v správnom súdnictve,
III. riešenie kompetenčných konfliktov medzi súdmi a orgánmi verejnej správy alebo medzi správnym súdnictvom a všeobecným súdnictvom,
           IV. niektoré otázky organizácie súdov a postavenie sudcov v správnom súdnictve
           V. predkladaný materiál si kladie za cieľ upriamiť pozornosť na možnosť zriadenia nezávislých komisií  osobitnými zákonmi na preskúmavanie rozhodnutí niektorých rozhodnutí orgánov verejnej správy alebo na rozhodovanie o sporoch vyplývajúcich z verejnoprávnych zmlúv.

I./1. Právomoc súdov v správnom súdnictve

Právna úprava právomoci súdov v správnom súdnictve vyplýva z Čl. 142 Ústavy Slovenskej republiky

V správnom súdnictve majú súdy rozhodovať o
a)	zákonnosti rozhodnutí orgánov verejnej správy na základe žaloby proti orgánu verejnej správy, pričom sa orgánmi verejnej správy rozumejú 
-	orgány moci výkonnej (štátne orgány), 
-	orgány územnej samosprávy, 
-	orgány záujmovej samosprávy,
-	fyzické a právnické osoby a iné orgány, ktorým je zverené rozhodovanie 
v oblasti verejnej správy o právach a povinnostiach právnických alebo fyzických osôb
(rozhodnutia orgánov výkonnej moci preskúmava súd na základe generálnej klauzuly, 
Rozhodnutia ostatných orgánov preskúmava, ak to ustanovuje zákon)
b)	ochrane proti nečinnosti orgánu verejnej správy
c)	ochrane proti nezákonným zásahom orgánu verejnej správy
d)	vykonateľnosti rozhodnutí cudzích správnych orgánov, 
e)	kompetenčných žalobách v sporoch medzi orgánmi verejnej správy navzájom a medzi súdmi a orgánmi verejnej správy
f)	veciach volebných, v medziach ustanovených osobitným zákonom,
g)	veciach politických strán a hnutí, v medziach ustanovených osobitným zákonom,
h)	v komunálnych veciach
i)	ochrane práva na zhromažďovanie, združovanie a petičného práva,
j)	právach a povinnostiach vyplývajúcich z verejnoprávnych zmlúv,
k)	iných veciach, ak to vyplýva z medzinárodných zmlúv, ktorými je Slovenská republika viazaná a boli vyhlásené v súlade so zákonom

Súdy v správnom súdnictve preskúmavajú zákonnosť rozhodnutí orgánov verejnej správy bez rozdielu, či boli vydané v oblasti verejnej správy, alebo aj v oblasti súkromnoprávnych vzťahov (veci súkromnoprávnej povahy) – tento model prieskumu sa v praxi správnych súdov osvedčil; dualizmus prieskumu súdnych rozhodnutí (ako je tomu napr. v Českej republike), nie je vhodným modelom, najmä preto, že sa vyznačuje viacerými nedostatkami – nesprávna (nejednotná) terminológia, spory o právomoc (kompetenčné konflikty) nejednotnosť judikatúry civilného a správneho súdnictva, nejednotnosť kritérií, či ide o vec súkromnoprávnej povahy a verejnoprávnej povahy.

Z rozhodovania v správnom súdnictve môžu byť vylúčené len veci, o ktorých to ustanoví zákon.  

Podmienkou domáhania sa ochrany v správnom súdnictve bude podanie žaloby po vyčerpaní riadnych opravných prostriedkov v konaní pred orgánom verejnej správy , ak ich zákon pripúšťa, pokiaľ zákon neustanoví inak. 

Žalobou disponuje žalobca.

I./2. Vecná príslušnosť

Ak zákon neustanoví inak, je na konanie (v prvom stupni) vecne príslušný krajský súd.
Osobitný zákon alebo verejnoprávna zmluva môže určiť, že na konanie je vecne príslušná nezávislá komisia (viď pod V.).

I./3. Miestna príslušnosť

Ak zákon neustanoví inak, je na konanie miestne príslušný súd, v obvode ktorého je sídlo orgánu verejnej správy, ktorý vydal rozhodnutie alebo ktorý inak zasiahol do práv toho, kto sa domáha ochrany.
Na konanie vo veciach
- sociálneho poistenia (dávkové veci dôchodkového zabezpečenia, platenia poistného, penále) 
- zdravotného poistenia 
- kde je žalovaným  orgán verejnej správy s pôsobnosťou pre celé územie Slovenskej republiky alebo ústredný orgán štátnej správy je miestne príslušný súd, v obvode ktorého má žalobca bydlisko (pobyt), alebo v obvode ktorého sa zdržuje.
Na konanie v azylových veciach a vo veciach zaistenia sa určí vecná a miestna príslušnosť súdov so zreteľom na špecializáciu už vybraných súdov (Krajský súd v Bratislave, Krajský súd v Košiciach).  
Aj otázky  miestnej príslušnosti súdov v osobitných druhoch správnej agendy má upraviť tento zákon, aby procesná úprava bola komplexná (napr. vo veciach volebných a vo veciach politických strán.) 
Na konanie vo veci, predmetom ktorej je nehnuteľnosť, je miestne príslušný súd, v obvode ktorého sa nachádza nehnuteľnosť.

I./4. Postúpenie veci 

Vec správneho súdnictva sa postupuje vecne a miestne príslušnému súdu uznesením, okrem prípadu, keď vec postupuje  alebo vracia postupujúcemu súdu najvyšší súd, ako vec nepatriacu do jeho vecnej príslušnosti . Postúpením veci najvyšším súdom aj formou prípisu je nižší súd viazaný. 
V prípade, ak je vec postúpená súdu, ktorý s jej  postúpením nesúhlasí, lebo nejde o vec správneho súdnictva, predloží vec na rozhodnutie kompetenčnému senátu najvyššieho súdu. 
Ak nesúhlasí (krajský) súd, ktorému bola vec postúpená, so svojou miestnou príslušnosťou, predloží vec na rozhodnutie najvyššiemu súdu., jeho rozhodnutím je nižší súd viazaný.

I.5. Zloženie súdu  

I./5.1.Krajský súd

	Rozhoduje vo veciach správneho súdnictva v špecializovaných správnych senátoch zložených z predsedu senátu a dvoch sudcov, pokiaľ zákon neustanovuje, že rozhoduje samosudca alebo predseda senátu.  

	Sudcovia správnych senátov krajského súdu a samosudcovia sú členmi správneho kolégia krajského súdu a majú špecializáciu na správne súdnictvo prípadne na určitú oblasť rozhodovania v správnom súdnictve. 
	Vo veciach sociálneho poistenia, zdravotného poistenia, štátnych sociálnych dávok a zamestnanosti, vo veciach priestupkov, v azylových veciach a vo veciach zaistenia, koná a rozhoduje samosudca krajského súdu špecializovaný na správne súdnictvo. 
	Jednotlivé úkony vo veciach, kde rozhoduje senát, vykonáva predseda senátu alebo člen senátu, a v rozsahu ustanovenom zákonom môže vo veci vydať aj rozhodnutie, ktoré nie je rozhodnutím vo veci samej. 
	Ak je vo veci, ktorá je predmetom konania, ustálená a  zaužívaná súdna prax, môže  senát uznesením rozhodnúť, že konanie vedie a vo veci samej rozhodne jeden z členov senátu, ako samosudca. Uznesenie sa doručuje účastníkom konania, ktorí môžu do 3 dní podať námietky. Vo veci samej potom rozhodne senát. 

I./ 5.2.Najvyšší súd

Rozhoduje o kasačných sťažnostiach v senátoch zložených z predsedu senátu a dvoch sudcov, ak zákon neustanovuje inak (3 členný senát).
Vo volebných veciach, vo veciach politických strán a hnutí a v konaní o kompetenčných žalobách sa senát skladá z predsedu senátu a štyroch sudcov (5-členný senát)?

I./5. 3. Rozšírený senát najvyššieho súdu

1. Ak dospel senát najvyššieho  súdu v správnom súdnictve pri svojom rozhodovaní opätovne k právnemu názoru, ktorý je odlišný od právneho názoru orgánu verejnej správy o tej istej právnej otázke, môže predložiť túto právnu otázku rozšírenému senátu na posúdenie. Ak sa rozšírený senát uznesie na právnom názore , ktorý je zhodný s doterajšou rozhodovacou činnosťou najvyššieho súdu v správnom súdnictve, prijme ho ako zásadné uznesenie. Zásadné uznesenie uverejní predseda najvyššieho súdu v Zbierke rozhodnutí a zašle ho správnemu orgánu, ktorý vydal rozhodnutie, na základe ktorého bolo vyvolané konanie pred rozšíreným senátom ako aj príslušnému ústrednému orgánu verejnej správy.  
Rokovací poriadok najvyššieho súdu ustanoví, v ktorých ďalších prípadoch môže predseda najvyššieho súdu alebo predseda správneho kolégia na návrh správnych kolégií krajských súdov predložiť rozšírenému senátu k posúdeniu iné právne otázky.
Najvyšší súd rozhoduje o zásadnom uznesení o predloženej právnej otázke na posúdenie v rozšírenom senáte zloženom z predsedu a ôsmich sudcov.( 9 členný senát )
Ide o mimo procesnú formu rozhodnutia, ktorej význam bude spočívať v zjednocovaní právnych názorov justície a správy.  

2. Ak dospel senát najvyššieho súdu pri svojom rozhodovaní k právnemu názoru, ktorý je odlišný od právneho názoru, ktorý už bol vyjadrený v rozhodnutí najvyššieho súdu, postúpi vec na rozhodnutie rozšírenému senátu a pri postúpení svoj právny názor odôvodní. 
Najvyšší súd koná a rozhoduje v rozšírenom 7 člennom senáte (predseda a 6 členov) ak vec postúpi 3 členný senát, alebo v 9 člennom senáte (predseda a 8 členov) , ak vec postúpi na rozhodnutie rozšírenému senátu 5 členný senát. 
Ide o procesnú formu konania a rozhodnutia.

3. Na základe vyhodnotenia právoplatných rozhodnutí súdov môže rozšírený senát, predseda kolégia alebo predseda najvyššieho súdu navrhnúť kolégiu alebo plénu v záujme jednotného rozhodovania súdov zaujatie stanoviska k rozhodovacej činnosti súdov vo veciach určitého druhu. ( Inštitút zjednocovania upravený v zákone o súdoch ).

II.  KONANIE V SPRÁVNOM SÚDNICTVE

II./1. Všeobecné ustanovenia upravia procesné inštitúty spoločné pre všetky konania uvedené pod II. / 2 až 12.

II./1.1. Začatie konania

Konanie je začaté dňom, kedy súdu došiel návrh na začatie konania. Návrhy, o ktorých to ustanovuje zákon, sa nazývajú žalobou. 

II./1.2. Účastníci konania

Účastníkmi konania sú žalobca (navrhovateľ) a žalovaný (odporca), alebo tí, o ktorých to ustanoví zákon.
Spôsobilosť byť účastníkom konania má ten, kto má spôsobilosť na práva a povinnosti a orgán verejnej správy, okrem toho ten, komu ju zákon priznáva.
Zákon určí, kto je procesne spôsobilý konať. Určí tiež, kto je oprávnený konať za štát, za orgán verejnej správy,  právnickú osobu.
Zákon určí podmienky právneho zastúpenia .
Alt. I : zákon bude vychádzať zo zásady, že právne zastúpenie v správnom súdnictve je obligatórne a nie je potrebné len vtedy, ak to ustanoví zákon ( súčasný stav ).
Alt. II: zákon vymedzí  prípady obligatórneho právneho zastúpenia.

II./1.3.Práva a povinnosti účastníkov konania

Zákon bude vychádzať z rovnosti postavenia účastníkov konania, vrátane miery poučovacej povinnosti súdu. 
Upraví trovy spojené s pribraním tlmočníka, podmienky oslobodenia od súdnych poplatkov a bezplatnosti právneho zastúpenia tam, kde je zastúpenie obligatórne alebo z iných dôvodov odôvodnené. Bude pri tom rešpektovať zásadu, že nikto nesmie utrpieť ujmu na svojich právach len preto, že nemá prostriedky na uplatnenie práva na súdnu ochranu.   

II./1.4.Osoby zúčastnené na konaní

Sú to osoby, ktoré by boli priamo dotknuté na svojich právach a povinnostiach vydaním napadnutého rozhodnutia alebo tým, že rozhodnutie bolo vydané, alebo by mohli byť priamo dotknuté jeho zrušením alebo zrušením rozhodnutia súdu, ak nie sú priamo účastníkmi a výslovne oznámili, že budú v konaní uplatňovať svoje právo účasti v konaní. 
Príslušné ustanovenie zákona upraví povinnosti žalobcu (navrhovateľa) označiť možné osoby zúčastnené na konaní, práva a povinnosti zúčastnených osôb a spôsob rozhodnutia súdu o účasti zúčastnených osôb v konaní.
Pokiaľ osobitné zákony upravia účasť zainteresovanej verejnosti a iných subjektov v správnom konaní, procesná úprava konania pre súdom umožní ich účasť v súdnom konaní prostredníctvom určených zástupcov.

II./1.5. Úkony účastníkov a osôb zúčastnených na konaní ( ďalej len „ účastníci “).

Účastníci môžu robiť svoje úkony akoukoľvek formou, pokiaľ zákon pre niektoré úkony nepredpisuje určitú formu. Predseda senátu (samosudca) môže uložiť, aby úkon bol vykonaný písomne alebo ústne do protokolu. Podanie, ktorým sa disponuje konaním, môže byť vykonané písomne, ústne do protokolu alebo v elektronickej forme a podpísané elektronicky podľa osobitného zákona. Ak malo podanie inú ako písomnú formu, musí byť do troch dní potvrdené písomným podaním, inak sa k nemu neprihliada.
Zákon umožní súdu uloženie povinnosti podania aj v elektronickej podobe. 
K podaniu kolektívneho orgánu musí byť pripojené uznesenie, ktorým príslušný kolektívny orgán vyslovil s podaním súhlas.
Všeobecné náležitosti podania sa upravia v súlade s platným právnym stavom .
Podanie, ktoré podlieha spoplatneniu, musí obsahovať doklad o zaplatení súdneho poplatku, k podaniu musia byť pripojené listiny na ktoré sa podanie odvoláva a potrebný počet rovnopisov pre účastníkov konania. V prípade obligatórneho právneho zastúpenia súd nebude odstraňovať nedostatky podania.
Náležitosti žaloby (návrhu) ustanoví zákon. Ak má návrh nedostatky, súd vyzve žalobcu (navrhovateľa) na ich odstránenie v lehote, ktorú určí, len ak nie je zastúpený. Nedoplnenie návrhu alebo neodstránenie iných vád má za následok odmietnutie podania, ak bol navrhovateľ o tom vo výzve poučený. 
Zákon upraví oprávnenie súdu uložiť účastníkovi povinnosť podať súdu návrhy, vyjadrenia a iné podania v elektronickej podobe.

II./1.6. Predbežné konania

Správny súd dbá o to, aby nemusel riešiť zbytočné spory. Využíva na to vhodné prostriedky. Pri predchádzaní ďalšieho trvania sporov postupuje súd čo najúčelnejšie a bez všetkých formalít, ale nemôže si vynucovať súčinnosť účastníkov, ani ich prítomnosť.                   

Pohovory 	

Predseda senátu pozve na návrh na pohovor toho účastníka, ktorého postup môže zabrániť ďalšiemu trvaniu sporu a môže docieliť nápravu výkonom svojich oprávnení. Pri pohovore sa preberú okolnosti prípadu za účasti toho, kto pohovor navrhne. 
V prípade, ak je rozhodnutie orgánu verejnej správy zjavne nezákonné a treba ho zrušiť, vyzve súd orgán verejnej správy, aby tak urobil vo vlastnej právomoci, ak sú splnené zákonné podmienky pre takýto postup.   
V prípade, ak účastník porušil svoje povinnosti spôsobom, ktorý môže mať vplyv na rozhodnutie vo veci, vysvetlí mu predseda senátu, v čom spočívajú jeho povinnosti, poukáže na následky ich porušenia aj z hľadiska ochrany verejného záujmu a ochrany základných práv a slobôd.

Zmierovacie konanie

Ak to povaha veci pripúšťa, možno navrhnúť na ktoromkoľvek súde, ktorý by bol vecne príslušný na rozhodovanie veci, aby vykonal pokus o zmier (zmierovacie konanie), a ak došlo k jeho uzavretiu, aby rozhodol aj o jeho schválení. Ak to považuje za vhodné, vyzve k súčinnosti orgány verejnej správy, ktoré môžu vykonať opatrenia, umožňujúce  uzavretie zmieru.

Zabezpečenie dôkazu

Na zváženie je aj inštitút zabezpečenie dôkazu – najmä s ohľadom na súčasnú úpravu zabezpečenia dôkazu vo veciach duševného vlastníctva, ktoré sa môže dotýkať aj správneho súdnictva.

II./1.7. Spojenie vecí a vylúčenie veci.

Zákon upraví podmienky spojenia viacerých vecí na spoločné prejednanie a rozhodnutie a tiež podmienky vylúčenia veci na samostatné prejednanie , tak aby uvedené procesné ustanovenie nebolo v kolízii s ustanoveniami zákona o súdoch a úpravou prideľovania spisov pomocou technických a programových prostriedkov schválených MS SR.
Bude zrejme potrebné uvažovať nad uložením povinnosti žalobcovi, aby pri podaní viacerých súvisiacich žalôb označil ich súvislosť a vzájomný vzťah prípadne podal návrh na ich spojenie. 

II./1.8.Lehoty

Zákon upraví procesné lehoty v zásade tak, aby boli v súlade s príslušnou úpravou v občianskom súdnom poriadku. 

II./1.9. Zvláštne ustanovenie o behu niektorých lehôt

Ak osobitný zákon upravujúci priestupky, kárne, disciplinárne a iné správne delikty, určuje lehoty pre zánik zodpovednosti, prípadne pre výkon rozhodnutia, tieto lehoty počas konania na súde neplynú. Obdobne to platí o lehotách pre zánik práva vo veciach daní, poplatkov a odvodov, keď sú príjmami štátneho rozpočtu, verejných fondov, rozpočtov obcí, miest a vyšších územných celkov. (od 1.10.2004 obdobnú úpravu obsahuje  § 246d OSP).

II./1.10.Doručovanie

Súd doručuje písomnosti súdnym doručovateľom, prostredníctvom držiteľa poštovej licencie, alebo prostredníctvom internetu (verejnej dátovej siete). V prípade potreby môže o doručenie požiadať iný štátny orgán alebo orgán územnej samosprávy. Ak súd pri vyhlásení rozhodnutia určí prítomným účastníkom deň doručenia rozhodnutia na súde, účastník je povinný si ho v stanovenej lehote vyzdvihnúť, inak bude rozhodnutie doručené prostredníctvom internetu. 
Zákon ustanoví povinnosť orgánov verejnej správy vytvoriť podmienky pre komunikáciu so súdom a pre  doručovanie písomností zo súdu prostredníctvom verejnej dátovej siete.
Zákon ustanoví podmienky doručovania písomností zmocnencovi pre doručovanie písomností s účinkami doručenia a doručenie veľkej skupine zúčastnených osôb vyvesením na úradnej tabuli súdu alebo prostredníctvom internetu.
Zákon upraví prípady a podmienky doručenia do vlastných rúk, možnosti náhradného doručovania.

II./1.11. Predvolanie a predvedenie

             Predvolanie budú súdy v správnom súdnictve realizovať v súlade so všeobecnou úpravou s možnými výnimkami pre správne orgány – pozri bod II./ 1.10.
 Inštitút predvedenia sa uplatní v zásade len vo vzťahu k svedkovi, inak v správnom súdnictve nemá praktický význam. 

II./1.12. Poriadková pokuta

Upraví sa v zásade v súlade s platnou právnou úpravou.

II./1.13. Nahliadanie do spisu

Zákon upraví všeobecné podmienky nahliadania do súdnych spisov ako aj do pripojených spisov správneho orgánu. Vzhľadom na to, že zabezpečovanie nahliadania do spisov administratívneho orgánu na súde je pre pracovníkov súdov administratívne a časovo náročné, bude dôvodné zvážiť spoplatnenie tohto úkonu, najmä ak sa zároveň vyžadujú kópie častí administratívneho spisu. Poznatky súdnej praxe nasvedčujú tomu, že účastníci správneho konania nesledujú dôsledne priebeh administratívneho konania a nenahliadajú do administratívnych spisov v štádiu správneho konania . 
Zákon upraví evidenciu tajných príloh mimo súdneho spisu. Osobitne upraví nahliadanie do spisov s označením stupňa utajenia a uloží povinnosť orgánu, ktorému spisy patria, vyznačiť, ktorá časť spisu nemôže byť daná k nahliadnutiu. 
Zvláštny režim nahliadania do spisov sa upraví aj pre veci podľa zákona o slobodnom prístupe k informáciám (tak, aby súdne konanie nebolo zneužívané na získavanie informácií, ktoré neboli poskytnuté orgánom verejnej správy a ktoré sú predmetom konania.) Upraví tiež poučovaciu povinnosť súdu pred umožnením nahliadnutia do spisu.

II./1.14. Prikázanie veci 

Najvyšší súd prikáže vec inému miestne príslušnému krajskému súdu, ak pre vylúčenie sudcov špecializovaných správnych senátov (správneho kolégia) nemožno zostaviť senát (takáto úprava je žiaduca z dôvodu posilnenia špecializácie správnych sudcov). Môže tiež prikázať vec inému miestne príslušnému krajskému súdu z dôvodov vhodnosti. Podmienkou bude rýchlosť a hospodárnosť konania alebo iný dôležitý dôvod. Účastníci majú právo sa vyjadriť k tomu, ktorému súdu by mala byť vec z dôvodu vhodnosti prikázaná a tiež k dôvodu prikázania. 
Zákon určí,  za akých podmienok možno súbor vecí (určených predmetom konania alebo časovou postupnosťou ) prikázať inému miestne príslušnému krajskému súdu z dôvodu rovnomernejšieho rozloženia nápadu agendy, ak na miestne príslušnom súde nemožno veci vybaviť v primeranej lehote.  
Je dôvodné uvážiť aj oprávnenie najvyššieho súdu uložiť príslušnému krajskému súdu konať a rozhodnúť o podanej žalobe (návrhu), ak je súd prvého stupňa (alebo nezávislá komisia) nečinný. Konanie o takom návrhu účastníka by musel súd uskutočniť neodkladne. 

II./1.15. Dožiadanie

Ak miestne príslušný súd môže procesné úkony vykonať len s  ťažkosťami alebo s neúčelnými nákladmi, alebo ak procesné úkony nie je možné v obvode procesného súdu vykonať, môže ich vykonať dožiadaný špecializovaný senát (samosudca) iného krajského súdu alebo aj dožiadaný okresný súd. O vykonaní dožiadania musia byť účastníci informovaní.

II./1.16. Vylúčenie sudcov 

Okrem všeobecných zásad pre vylúčenie sudcov, tak ako sú upravené v platnom občianskom súdnom poriadku, z prejednania a rozhodovania vo veci sú vylúčení aj sudcovia, ktorí sa na rozhodovaní veci podieľali v konaní pred orgánmi verejnej správy.
Dôvodom pre vylúčenie nie sú okolnosti, ktoré spočívajú v postupe sudcu v prejednávanej veci alebo v jeho rozhodovaní v iných veciach.
            Len čo sa sudca dozvie o skutočnostiach, pre ktoré je vylúčený, oznámi to neodkladne predsedovi súdu. V konaní môže s vedomím predsedu súdu vykonať len také úkony, ktoré neznesú odklad. Predseda súdu namiesto neho určí iného sudcu (senát) v súlade s rozvrhom práce. Ak predseda súdu dospel k záveru, že nie sú dané dôvody pre vylúčenie sudcu, alebo ak sa vec týka predsedu súdu, rozhodne o vylúčení správny senát najvyššieho súdu. Ak ide o sudcu (senát) najvyššieho súdu, rozhodne iný senát tohto súdu. 
             Ak námietku zaujatosti vznesie účastník konania, rozhoduje o vylúčení sudcu priamo najvyšší súd. Námietku musí účastník uplatniť v lehote súladne so všeobecnou úpravou OSP, ako sa o dôvodoch pre vylúčenie sudcu dozvedel, ak sa o dôvodoch dozvedel na pojednávaní, musí námietku vzniesť na pojednávaní. Námietka musí byť zdôvodnená a musia byť uvedené konkrétne skutočnosti, z ktorých vyplýva, na základe čoho sa účastník domnieva, že senát (sudca) je zaujatý. K neskoršie uplatneným námietkam sa neprihliada.
            O vylúčení iných súdnych osôb (napr. vyšší súdny úradník, zapisovateľ) rozhoduje samosudca (senát).

II./1. 17. Procesné rozhodnutia

II./17.1.Odmietnutie  žaloby (návrhu)

Súd uznesením žalobu odmietne ak
a)	o tej istej veci už súd rozhodol, alebo o tej istej veci už prebieha na súde konanie, alebo ak nie sú splnené iné podmienky konania a tento nedostatok je neodstrániteľný alebo napriek výzve súdu tento nedostatok nebol odstránený a v konaní nemožno pokračovať
b)	žaloba bola podaná predčasne alebo oneskorene
c)	žaloba bola podaná osobou zjavne neoprávnenou
d)	žaloba je podľa zákona neprípustná
e)	ak ide o rozhodnutie vylúčené zo súdneho prieskumu

II./17.2. Zastavenie  konania

Súd uznesením zastaví konanie
a) ak bola žaloba vzatá späť
b) ak žalobca vyhlási, že bol postupom orgánu verejnej správy plne uspokojený
c) ak to ustanoví tento alebo osobitný zákon (napr. zákon o súdnych poplatkoch )
d) ak je žalobca nečinný (v tomto prípade je vhodnejšie rozhodnúť v neprítomnosti účastníka – ak neodstráni vady žaloby, súd žalobu odmietne – odkaz na všeobecný OSP).

II./17.3. Prerušenie konania

Zákon vymedzí dôvody prerušenia konania obdobne, ako je to upravené v platnom OSP. Ak účastník ako žalobca na výzvu súdu v ustanovenej lehote nepredložil požadované doklady alebo dôkazy, pre ktoré bolo odročené pojednávanie, súd môže konanie prerušiť. Ak účastník aj po 6 mesiacoch zostane nečinný, súd konanie zastaví.  

II.1.18. Pojednávanie

II./18.1. Na pojednávanie predvolá predseda senátu (samosudca) účastníkov tak, aby mali aspoň 10 pracovných dní na prípravu. O pojednávaní zúčastnené osoby upovedomí. Informovanie o pojednávaniach by malo byť aj na internetovej stránke súdu. 
II./18.2. Ak súd do 6 (9) mesiacov od nápadu veci pojednávanie neurčí, účastníkov upovedomí o predpokladanom termíne pojednávania so zreteľom na poradie veci.

II./18.3. Pojednávanie je verejné. Vylúčenie verejnosti je možné len z dôvodov vymedzených v zákone. V takom prípade umožní na žiadosť účastníka prítomnosť dvoch jeho dôverníkov. Neúčasť riadne predvolaného účastníka nebráni uskutočneniu pojednávania.

II./18.4. Pojednávanie nie je potrebné nariaďovať, ak to navrhne žalobca v podanej žalobe a žalovaný s tým vysloví súhlas, alebo ak to zhodne navrhnú účastníci. Zákon ustanoví ďalšie dôvody pre rozhodnutie bez pojednávania v  ustanoveniach o jednotlivých druhoch  konaní.

II./18.5. Pojednávanie vedie predseda senátu (samosudca).

II./18.6. Priebeh pojednávania sa zabezpečuje vyhotovením zvukového záznamu. Kontrolu zvukového záznamu zabezpečuje asistent prítomný na pojednávaní, ktorý môže aj písomne zaznamenať podstatný obsah prednesov účastníkov. Asistent zisťuje prítomnosť predvolaných osôb, preberá a potvrdzuje prijatie účastníkmi predložených písomností a  dôkazov, usmerňuje pohyb a správanie sa účastníkov v pojednávacej miestnosti, na požiadanie účastníkov vyhotovuje a vydáva opis zápisnice. Podrobnosti ustanoví všeobecne záväzný predpis, ktorý vydá ministerstvo.

II./18.7. Vyhlásenie rozsudku je vždy verejné. Zákon ustanoví formy verejného vyhlásenia rozsudku, ak účastníci nie sú prítomní napr.: obsah a formu uverejnenia rozsudku na internetovej stránke súdu, zverejnenie rozsudku vyvesením na úradnej tabuli súdu.

II./18.8. Pojednávanie možno odročiť len z určitého dôvodu na vykonanie konkrétneho dôkazu, alebo za účelom neverejnej porady a vyhotovenia výroku rozhodnutia súdu. Po uskutočnenom pojednávaní môže súd odročiť vec na rozhodovanie a vyhlásenie rozsudku najviac na tri mesiace, pokiaľ zákon neustanovuje lehotu, v ktorej má súd rozhodnúť. 

II./18.9 Podrobnosti o priebehu pojednávania, porade senátu, hlasovaní senátu a spisovaní zápisnice resp. o nakladaní so zvukovým záznamom z pojednávania ustanoví všeobecne záväzný právny predpis , ktorý vydá MS SR. 

II./1.19. Dokazovanie

            Súd môže vykonať dôkazy nevyhnutné na preskúmanie napadnutého rozhodnutia.
Ak správny orgán podľa osobitného zákona rozhodol o spore alebo o inej právnej veci vyplývajúcej z občianskoprávnych, pracovných, rodinných a obchodných vzťahov (t.č. § 7 ods. 1 OSP) alebo rozhodol o uložení sankcie, súd pri preskúmavaní tohto rozhodnutia nie je viazaný skutkovým stavom zisteným správnym orgánom. Súd môže vychádzať zo skutkových zistení správneho orgánu, opätovne vykonať dôkazy už vykonané správnym orgánom alebo vykonať dokazovanie podľa tretej časti druhej hlavy.
Súd rozhodne o tom, ktoré z navrhnutých dôkazov na pojednávaní vykoná a môže vykonať aj iné dôkazy, ako sú navrhované, ak je to pre posúdenie zákonnosti rozhodnutia orgánu verejnej správy alebo postupu nevyhnutné. Za dôkaz môže slúžiť všetko, čo navrhnú účastníci konania a čo súd z vlastného podnetu považuje za nevyhnutné vykonať v záujme zistenia dostatočného podkladu pre svoje rozhodnutie.  

II./1.20. Rozhodnutia vo veci samej

Vo veci samej rozhoduje súd rozsudkom, pokiaľ zákon neustanovuje, že sa rozhoduje vo veci samej aj uznesením. Súd rozhoduje vo veci samej uznesením, ak zrušuje rozhodnutie orgánu verejnej správy bez pojednávania pre nepreskúmateľnosť v dôsledku nedostatku dôvodov.

Zákon určí postup senátu pri hlasovaní o rozsudku,  náležitosti písomného vyhotovenia rozsudku, lehotu na vyhotovenie rozsudku, spôsob vyhotovenia a vyhlásenia rozsudku, spôsob doručovania, podmienky skráteného vyhotovenia rozsudku.

Rozsudok môže obsahovať len skrátené odôvodnenie, ak bolo rozhodnutie orgánu verejnej správy zrušené z dôvodu nepreskúmateľnosti pre nedostatok dôvodov.

II./1.21. Prednostné vybavovanie vecí

Súd (okrem jednoduchým procesných vecí, v ktorých bol už prijatý jednoznačný právny názor) zásadne vybavuje veci v poradí, ako mu došli, potom ako posúdi, či je vo veci vecne a miestne príslušný, či je zaplatený súdny poplatok a či návrh má zákonom požadované náležitosti, či nie je potrebné vydať predbežné opatrenie alebo odložiť vykonateľnosť rozhodnutia (tieto úkony môže vykonať predseda senátu, alebo z jeho poverenia vyšší súdny úradník ).

            Správne kolégium sudcov určí, ktoré veci so zreteľom na svoj  sociálny a ekonomický dopad môžu byť vybavované aj mimo poradia nápadu. O určení vecí na pojednávanie rozhoduje predseda senátu. Zoznam pojednávaní môže zostaviť tak, že na pojednávanie určí viac právne rovnorodých vecí, aj keď nie sú bezprostredne po sebe nasledujúce. 

II./1.22. Trovy konania - Náhrada trov konania

II./22.1. Rozhodovanie o náhrade trov konania sa bude riadiť zásadami platného občianskeho súdneho poriadku.

II./22.2. Pokiaľ štátny orgán v konaní pred správnym súdom využije možnosť právneho zastúpenia advokátom, náhrada trov konania proti neúspešnému účastníkovi s tým súvisiaca mu nepatrí. Kvalifikovaní štátni zamestnanci ktorých postavenie, práva a povinnosti, rovnako ako aj zodpovednosť sú dostatočne podrobne upravené v zákone o štátnej službe, by nemali využívať právnu pomoc súkromnej sféry, ktorej by náhradu trov konania musel platiť v prípade neúspechu druhý účastník. 

II./22.3. Konanie a rozhodovanie o výške trov zákon vyčlení z rozhodovania senátu (samosudcu, súdneho /justičného/ čakateľa, VSÚ). V súvislosti s rozhodnutím vo veci samej rozhodne len o práve na náhradu trov.

II./2. OSOBITNÉ USTANOVENIA O KONANÍ 
Konanie o žalobe proti rozhodnutiu orgánu verejnej správy (konanie o správnej žalobe)

II./2.1. Žalobou proti rozhodnutiu orgánu verejnej správy sa možno domáhať ochrany subjektívnych práv proti rozhodnutiu vydanému orgánom verejnej správy ako aj proti rozhodnutiu, ktorého existencia je právnou fikciou (zákon o informáciách), ak žalobca tvrdí, že bol ukrátený na svojich právach rozhodnutím orgánu verejnej správy alebo ak v konaní, v ktorom bolo vydané rozhodnutie, bol ukrátený na svojich právach postupom orgánu verejnej správy. 
	
	Iných ako subjektívnych práv sa môžu domáhať subjekty výslovne označené v zákone a len ak to ustanoví zákon.

II./2.2. Ak orgán verejnej správy rozhodol o uložení sankcie za správny delikt alebo priestupok, môže sa ten, komu bola sankcia uložená, domáhať správnou žalobou upustenia od uloženia sankcie, zníženia sankcie pod dolnú hranicu sadzby z dôvodov hodných osobitného zreteľa alebo zníženia sankcie v medziach sadzby, a to bez podmienky tvrdenia o nezákonnosti sankcie alebo o ukrátení na právach. Konanie a rozhodovanie o administratívnych sankciách sa bude riadiť zásadami ukladania trestov v trestnom konaní (zákaz reformatio in peius a beneficium cohesionis).

II./2.3. Predpokladom postupu podľa ustanovení zákona o správnej žalobe je vyčerpanie zákonom daných opravných prostriedkov v administratívnom konaní a právoplatnosť administratívneho rozhodnutia. Žaloba smeruje proti rozhodnutiu orgánu, ktorý rozhodol o riadnom opravnom prostriedku. 

II./2. 4.Ak zákon nepripúšťa opravný prostriedok proti rozhodnutiu orgánu verejnej správy vydanému v administratívnom konaní, súd koná o žalobe proti právoplatnému rozhodnutiu orgánu verejnej správy vydanom v prvom a jedinom stupni. Ak zákon ustanovuje, že o opravnom prostriedku proti rozhodnutiu orgánu verejnej správy rozhoduje súd, koná súd o opravnom prostriedku ako o žalobe. Navrhovaný zámer bude upravený najmä v prechodných ustanoveniach zákona.

II./2.5. Lehota na podanie žaloby

Lehota na podanie každej žaloby je dvojmesačná a plynie odo dňa oznámenia (doručenia, vyvesenia) rozhodnutia orgánu, proti ktorému žaloba smeruje. Žalobu je potrebné podať v lehote na podanie opravného prostriedku podľa poučenia v rozhodnutí orgánu verejnej správy. Postačí, ak bude žaloba v ustanovenej lehote podaná na poštovú prepravu a určená príslušnému orgánu. Možno však zvážiť aj úpravu, podľa ktorej by žaloba musela byť v zákonom stanovenej lehote už na súde (orgáne verejnej správy), čo by však znamenalo skrátenie lehoty na podanie žaloby pre žalobcu a zhoršenie súčasného stavu.
Zákon ustanoví osobitné lehoty na podanie správnej žaloby prokurátorom, prípadne inou aktívne legitimovanou osobou, ak ide o žalobu vo verejnom záujme. Podmienky a okruh osôb oprávnených podať žalobu vo verejnom záujme (okrem prokurátora ) môžu ustanoviť aj osobitné predpisy. 

II./2.6. Neprípustnosť žaloby

Žaloba nie je prípustná, ak 
a)	žalobca nevyužil riadne opravné prostriedky v konaní pred orgánom verejnej správy, ak sú podľa zákona prípustné
b)	ak smeruje proti dôvodom rozhodnutia
c)	sa žalobca domáha preskúmania rozhodnutia, ktoré je podľa tohto alebo osobitného zákona zo súdneho preskúmavania vylúčené. 

Ak je žaloba neprípustná, súd žalobu uznesením odmietne. 

II./2.7. Rozhodnutia vylúčené zo súdneho preskúmavania

Zo súdneho preskúmavania budú vylúčené rozhodnutia 
a)	predbežnej povahy
b)	ktorými sa upravuje vedenie konania pred orgánom verejnej správy
c)	uvedené v § 248 písm. b/ a c/ platného OSP (posúdenie zdravotného stavu alebo technického stavu veci, o nepriznaní alebo odňatí odbornej spôsobilosti, pokiaľ neznamenajú prekážku výkonu povolania)
d)	ktorých preskúmanie vylučujú osobitné predpisy.
Súd v takom prípade konanie zastaví . 

II./2.8. Účastníci konania

Žalobcom je ten, kto tvrdí, že bol na svojich subjektívnych právach ukrátený.

Žalovaným je orgán verejnej správy, ktorý rozhodol v poslednom stupni, alebo orgán, na ktorý prešla pôsobnosť orgánu, ktorý rozhodol. Zákon by mal výslovne určiť, že žalovaným je ústredný orgán štátnej správy, ak predmetom preskúmavania má byť rozhodnutie o rozklade (v súčasnosti je v právnej praxi nejednotnosť v označovaní žalovaného, najmä ak o rozklade rozhodol minister resp. predseda správneho orgánu). Obdobne by žalovaným mal byť ústredný orgán štátnej správy aj vtedy, ak vo veci rozhodol minister v konaní na ktoré sa nevzťahuje správny poriadok, ak rozhodol na základe osobitného zákona. Označenie ministra ako žalovaného prináša v súčasnej právnej praxi rozpaky aj preto, lebo zvádza k personifikácii osôb, ktoré sa môžu v priebehu konania zmeniť.

II./2.9. Žalobná legitimácia prokurátora

Prokurátor môže podať správnu žalobu, ak orgán verejnej správy nevyhovel jeho protestu a nezrušil svoje rozhodnutie napadnuté protestom. Žaloba smeruje proti rozhodnutiu o subjektívnom práve účastníka konania pred orgánom verejnej správy. Žaloba nie je prípustná, ak na jej podaní nie je závažný verejný záujem. Žaloba môže byť podaná do troch rokov od právoplatnosti rozhodnutia (doposiaľ jednoročná ), a to v dvojmesačnej subjektívnej lehote platnej aj v súčasnosti.
Zákon upraví aj možnosť priamej žaloby prokurátora vo verejnom záujme.

II./2.10. Žalobná legitimácia iného subjektu

Ak to ustanovia predpisy o konaní pred orgánmi verejnej správy, môže žalobu podať ústredný orgán verejnej správy proti právoplatnému rozhodnutiu správneho orgánu nižšieho stupňa alebo orgánu samosprávy vo veciach preneseného výkonu štátnej správy, ak to odôvodňuje verejný záujem, žalobu tiež môže podať ten, koho na podanie žaloby zmocňuje medzinárodná zmluva.
Ak predpisy o konaní pred orgánmi verejnej správy pripúšťajú účasť v konaní záujmovým združeniam občanov a právnických osôb (zainteresovanej verejnosti), sú tieto subjekty oprávnené podať proti rozhodnutiu orgánu verejnej správy  žalobu, ak tvrdia porušenie verejného záujmu .

II./2.11.Náležitosti žaloby

Žaloba musí mať okrem všeobecných náležitostí návrhu aj ďalšie náležitosti, charakteristické pre správnu žalobu:
a)	označenie napadnutého rozhodnutia a deň jeho oznámenia žalobcovi
b)	označenie osôb zúčastnených na konaní
c)	označenie výrokov, ktoré žalobca napadá
d)	dôvody žaloby, z ktorých musí byť zrejmé, z akých skutkových a právnych dôvodov považuje žalobca napadnuté výroky rozhodnutia za nezákonné alebo za nulitné (žalobné body). Žalobu podanú bez uvedenia skutkových a právnych dôvodov súd odmietne.
e)	aké navrhuje žalobca dôkazy
f)	vyjadrenie, či žalobca trvá na svojej účasti na pojednávaní alebo či žiada o konanie bez nariadenia pojednávania
g)	návrh výroku rozsudku
K žalobe už pri podaní musí byť pripojený opis napadnutého rozhodnutia a plná moc právneho zástupcu, ak je právne zastúpenie predpísané zákonom. Ak žalobca na výzvu súdu uvedené nedoplní v stanovenej lehote, súd žalobu odmietne. 
Žalobca môže rozšíriť žalobu na ďalšie výroky alebo o ďalšie dôvody len v lehote stanovenej pre podanie žaloby. Ak bola žaloba podaná bez uvedenia skutkových a právnych dôvodov, môže byť doplnená len v lehote ustanovenej pre podanie žaloby. 

II./2.12. Odkladný účinok žaloby

Alt. I. Podanie žaloby nemá odkladný účinok, pokiaľ tento zákon alebo iný zákon neustanoví inak. Súd môže na návrh žalobcu a po vyjadrení žalovaného priznať žalobe odkladný účinok za podmienok určených zákonom (v zásade z dôvodov, pre ktoré je možné v súčasnosti odložiť vykonateľnosť rozhodnutia). Priznaním odkladného účinku sa pozastavujú do skončenia konania pred súdom účinky napadnutého rozhodnutia. Rozdiel oproti súčasnému stavu spočíva v tom, že súd nerozhoduje o odklade vykonateľnosti žalobou napadnutého rozhodnutia, ale o odkladnom účinku žaloby, ktoré má širší dopad. Znamená nielen vylúčenie výkonu rozhodnutia, ale ide o vylúčenie akejkoľvek možnosti realizovať oprávnenie plynúce z právoplatného rozhodnutia. Odkladný účinok môže súd znova priznať aj kasačnej sťažnosti. Ak súd priznal žalobe (kasačnej sťažnosti) odkladný účinok, konanie o podanej žalobe je prednostné.
Alt. II. Ponechá sa len súčasná možnosť odkladu vykonateľnosti rozhodnutia orgánu verejnej správy na návrh.

II./2.13. Prejednanie žaloby

Predseda senátu (samosudca, poverený člen senátu) sa postará o doručenie žaloby žalovanému príp. zúčastneným osobám. Žalovanému uloží, aby sa k žalobe vyjadril v stanovenej lehote (najneskôr do 30 dní ) a predložil súdu administratívne spisy. Predloženie spisov, ktoré s vecou súvisia, môže žiadať aj od iných orgánov alebo môže žiadať, aby oznámili svoje stanovisko k veci. Žalobca má právo na doručenie vyjadrenia žalovaného, prípadne možnosť podať repliku. Následne súd rozhodne o určení termínu pojednávania, prípadne o určení člena senátu, ktorý vo veci rozhodne ako samosudca, alebo vec senát prejedná bez pojednávania.

II./2.14. Preskúmanie napadnutého rozhodnutia

II./2.14.1. Pri preskúmavaní žalobou napadnutého rozhodnutia súd vychádza zo skutkového stavu, ktorý tu bol v čase rozhodovania orgánu verejnej správy. Súd preskúma napadnuté rozhodnutie v medziach žaloby (t.j. v rozsahu a z dôvodov uvedených v žalobe). V medziach žaloby súd posúdi aj zákonnosť prv urobeného správneho rozhodnutia, z ktorého vychádza rozhodnutie napadnuté žalobou. Urobí tak v prípade, ak bolo prv urobené rozhodnutie záväzné a ak nie je na jeho preskúmanie určený osobitný postup. 

II./2.14.2. Zákon určí, kedy súd nie je viazaný rozsahom a dôvodmi žaloby (ak je rozhodnutie nulitné, ak bola v postupe a rozhodnutí orgánu verejnej správy zistená taká vada, ktorá spôsobila jeho nezákonnosť, je rozhodnutie nepreskúmateľné pre nedostatok dôvodov); v týchto prípadoch môže súd zrušiť rozhodnutie bez nariadenia pojednávania.

II./2.14.3. Zákon určí medze preskúmania správnej úvahy orgánu verejnej správy (súd preskúma výšku uloženej sankcie v rámci rozpätia stanoveného zákonom). 

II./2.15. Rozhodovanie bez nariadenia pojednávania

II./2.15.1.O správnej žalobe môže súd rozhodnúť bez pojednávania (okrem prípadov uvedených vo všeobecnej časti ) aj v ďalších prípadoch.
Súd zruší rozsudkom napadnuté rozhodnutie bez pojednávania pre zistené vady konania pred orgánom verejnej správy, ktoré spočívajú
a)	v nepreskúmateľnosti rozhodnutia pre nezrozumiteľnosť alebo 
b)	v tom, že skutkový stav, z ktorého orgán verejnej správy vychádzal, je v rozpore so spismi alebo v nich nemá oporu alebo vyžaduje rozsiahle a  zásadné doplnenie (zistenie skutkového stavu je nedostačujúce pre posúdenie veci )
c)	v podstatnej vade konania pred orgánom verejnej správy, ktorá mohla mať za následok nezákonnosť rozhodnutia vo veci samej.
d)	v nulite rozhodnutia orgánu verejnej správy

II./2.15.2. Rozsudok sa v takom prípade verejne vyhlási a doručí ho vyvesením v skrátenej forme rozsudku na vývesnej tabuli súdu a na internete. 

II./ 2.16. Dokazovanie

II./2.16.1.Súd vykonáva dôkazy na pojednávaní. Ak boli splnené podmienky na vydanie rozhodnutia bez ústneho pojednávania, súd vykoná len dôkazy nevyhnutné na preskúmanie zákonnosti rozhodnutia (oboznámením listinných dôkazov). 
II./2.16.2. Súd môže opakovať dôkazy vykonané v konaní pred orgánom verejnej správy alebo ich doplniť. 
II./2.16.3. Súd hodnotí vykonané dôkazy podľa svojej úvahy jednotlivo a všetky dôkazy v ich vzájomnej súvislosti, pritom starostlivo prihliada na všetko, čo účastníci uviedli a čo vyšlo v konaní najavo a vychádza zo skutkového stavu takto zisteného. 

II./2.17. Rozsudok

II./2.17.1. Ak súd po preskúmaní rozhodnutia a postupu orgánu verejnej správy v rozsahu a z dôvodov uvedených v žalobe dospel k záveru, že rozhodnutie a postup orgánu verejnej správy je v súlade so zákonom, vysloví rozsudkom, že sa žaloba zamieta.

II./2.17.2. Rozsudkom zruší rozhodnutie orgánu verejnej správy, ak po preskúmaní v rozsahu a z dôvodov uvedených v žalobe dospel k záveru, že 
a)	rozhodnutie vychádzalo z nesprávneho právneho posúdenia veci
b)	zistenie skutkového stavu je v rozpore s obsahom spisov
c)	zistenie skutkového stavu je nedostačujúce pre posúdenie veci
d)	v konaní správneho orgánu bola zistená taká vada, ktorá mohla mať vplyv na zákonnosť napadnutého rozhodnutia.

II./2.17.3. Súd zruší žalobou napadnuté rozhodnutie, ak zistí, nezávisle na rozsahu a dôvodoch žaloby, že rozhodnutie vydal orgán, ktorý na to nebol podľa zákona oprávnený, alebo ak je rozhodnutie nepreskúmateľné pre nezrozumiteľnosť alebo pre nedostatok dôvodov, ak súdu neboli predložené v stanovenej lehote spisy orgánu verejnej správy alebo ak sú spisy neúplné.

II./2.17.4. Pokiaľ ide o otázku možnosti ustanoviť zákonom povinnosť súdu skúmať z úradnej moci, či rozhodnutie vydal orgán na to oprávnený, je to dôležité najmä v prípadoch, ak žalobca v priebehu administratívneho konania ani v dôvodoch odvolania nedostatok právomoci nenamieta a neuvádza to ako dôvod ničotnosti ani v žalobe,  napriek zastúpeniu kvalifikovaným právnym zástupcom. Treba sa prikloniť k názoru, že aj v takom prípade je preskúmanie rozhodnutia na mieste, aby sa zabránilo nepriaznivým účinkom paaktu. Otázka dôsledkov za neúplnosť dôvodov žaloby môže byť premietnutá do rozhodovania o náhrade trov konania.

II./2.17.5. Pokiaľ ide o veci, v ktorých orgán verejnej správy rozhodol o náhrade škody, o peňažnom plnení alebo o peňažnej sankcii, súd by mohol zmeniť právoplatné rozhodnutie orgánu verejnej správy a rozhodnúť vo veci samej. V tomto smere je platná právna úprava vyhovujúca.

II./2.17.6. Viazanosť orgánu verejnej správy právnym názorom súdu, ktorý vysloví v zrušujúcom rozsudku, ktorým bola vec vrátená  orgánu verejnej správy na nové konanie a rozhodnutie, zostáva zachovaná.  
Vo veciach, ktoré majú zásadný význam, ďalej v prípade podstatnej vady konania alebo v prípade odchylného rozhodovania na súde nižšieho stupňa by mal mať súd možnosť uložiť správnemu orgánu povinnosť doručiť súdu jeho nové rozhodnutie vo veci, aby bolo zabezpečené rešpektovanie právne záväzného názoru súdu. Pri porušení tejto povinnosti by mal mať súd možnosť v skrátenom konaní nové rozhodnutie zrušiť alebo uložiť správnemu orgánu sankciu za nerešpektovanie jeho právneho názoru.

II./3.OSOBITNÉ USTANOVENIA

II./3. 1.Konanie v správnom trestaní

III./3.1.1.V oblasti administratívneho trestania a ukladania správnych sankcií princíp legality zaväzuje správne orgány, aby dôsledne dodržiavali premisu, že nikto nebude potrestaný inak ako z dôvodu a spôsobom, ktorý ustanovuje platný zákon.
Problematika správneho trestania je veľmi zložitá, lebo subsumuje jednak priestupky fyzických osôb, ktoré sú upravené v zákone SNR č. 372/1990 Zb. o priestupkoch v znení neskorších predpisov aj v iných osobitných predpisoch, ale aj rozsiahlu oblasť správneho trestania právnických osôb a fyzických osôb - podnikateľov.
Základom administratívnej zodpovednosti právnických osôb a fyzických osôb - podnikateľov je zodpovednosť za správny delikt.
Právny poriadok Slovenskej republiky v súčasnej dobe obsahuje asi sedemdesiat právnych predpisov, ktoré upravujú ukladanie sankcií právnickým osobám za porušenie právnych predpisov. Zákonov zakotvujúcich skutkové podstaty správnych deliktov najmä v poslednom období stále pribúda. Inštitút správneho deliktu vystupuje do popredia v súvislosti s požiadavkou zabezpečiť riadne plnenie povinností, ktoré pre právnické osoby vyplývajú zo zákona a iných všeobecne záväzných právnych predpisov alebo sú im uložené na ich základe. Právna úprava správnych deliktov je nejednotná a roztrieštená.
           Pojem správneho deliktu nie je všeobecne definovaný v žiadnom právnom predpise. Pri vymedzení tohto pojmu vychádza teória aj prax zo všeobecných pojmových znakov správneho deliktu, obsiahnutých v pozitívnej právnej úprave.
            Za všeobecné pojmové znaky správneho deliktu možno považovať najmä:
- konanie
- protiprávnosť
- trestnosť
- zodpovednú osobu
- znaky deliktu sú stanovené zákonom

Pri rozhodovaní vo veciach správneho trestania je rozhodujúce dodržanie základných princípov a zásad správneho trestania orgánom verejnej správy i súdom, kde okrem vymedzenia skutkovej podstaty správneho deliktu, tak, aby ním sama o sebe bola naplnená požiadavka čl. 49 Ústavy SR v spojení s čl. 152 ods.4 Ústavy SR, je dôležitým interpretačným nástrojom pre národné správne súdy pri výklade zákonov týkajúcich sa správneho trestania Odporúčanie Výboru ministrov Rady Európy č. (91) 1.Vzhľadom na to, že správne delikty patria do kategórie trestných obvinení v zmysle čl. 6 ods. 1 Dohovoru o ochrane ľudských práv a základných slobôd treba pri nedostatku špeciálnej právnej úpravy v oblasti správneho trestania za pokračovací správny delikt, na základe analógie aplikovať pravidlá pre ukladanie trestu za pokračovací delikt, zakotvené v Trestnom zákone.
Vzhľadom na to, že správne delikty patria do kategórie trestných obvinení v zmysle čl. 6 ods. 1 Dohovoru o ochrane ľudských práv a základných slobôd treba pri nedostatku špeciálnej právnej úpravy v oblasti správneho trestania na základe analógie aplikovať i pravidlá pre ukladanie trestov zakotvené v Trestnom zákone.

II./3.1.2. S ohľadom na zložitosť problematiky správneho trestania sa javí žiaduce osobitne upraviť v správnom súdnom poriadku konanie vo veciach správneho trestania.

II./3.1.3.Konanie a rozhodovanie o administratívnych sankciách sa bude riadiť zásadami, ktoré sa uplatňujú v trestnom konaní - zákaz  reformatio in peius a beneficium cohesionis, ukladanie trestov pri súbehu správnych deliktov a pri pokračovacom správnom delikte apod. 

II./3.1.4.Konanie vo veciach správneho trestania bude založené na zásade plnej jurisdikcie správneho súdu a revíznej právomoci správnych súdov s možnosťou využitia moderačného práva (k tomu pozri aj bod II./2.2.).
Zakotvenie možnosti moderácie, t.j. uplatnenie revíznej právomoci správnych súdov treba považovať za zásadnú zmenu právomoci správnych súdov prijatú už zákonom č. 424/2002 Z.z. a umožňujúcu súdu rozhodnúť aj o rozsahu sankcie. To znamená, že súd po zopakovaní alebo doplnení dokazovania prihliadne na primeranosť sankcie pokiaľ ide o závažnosť protiprávneho konania a jeho následky a individuálne posúdi postih za správny delikt podľa okolností toho ktorého prípadu. Správny súd v týchto veciach nie je viazaný skutkovým stavom, ako ho zistil správny orgán a môže vychádzať zo skutkových zistení správneho orgánu, opätovne vykonať dôkazy už vykonané správnym orgánom alebo sám vykonať dokazovanie navrhnuté účastníkmi. Na základe zopakovaného alebo doplneného dokazovania môže súd rozhodnutie správneho orgánu zmeniť– znížiť uloženú sankciu, prípadne upustiť od uloženia sankcie. 
Osobitná úprava konania v správnom  trestaní nesporne prispeje k ďalšiemu posilneniu ochrany fyzických a právnických osôb pred nezákonným rozhodnutím orgánu verejnej správy.

II./3.2. Konanie vo veciach sociálnych (vo veciach sociálneho poistenia)

II./3.2.1.Vzhľadom na osobitnú problematiku sociálnych veci, osobitne vecí dôchodkových) v záujme vyhovujúcej právnej úpravy by bolo užitočné dosiahnuť, aby právna úprava rešpektovala aspoň nasledovné požiadavky:
Rozhodovanie vo veciach sociálneho poistenia a zabezpečenia zachová nová právna úprava ako súčasť jednotného správneho súdnictva. Do tohto systému súdnictva by malo byť zrejme začlenené aj rozhodovanie o dobrovoľnom doplnkovom dôchodkovom poistení (rovnako ako aj o dobrovoľnom dôchodkovom sporení), lebo aj právne vzťahy z uvedených súčastí sporenia alebo poistenia sú vzťahmi, patriacimi do oblasti práva verejného.
V tejto súvislosti treba znova posúdiť, či je odôvodnená, alebo historicky prekonaná požiadavka na vytvorenie špecializovaných sociálnych tribunálov, pôsobiacich pri jednotlivých rezortoch (napr. sociálneho tribunálu, resp. komory). Opätovné posúdenie tejto otázky nemožno považovať, najmä s prihliadnutím na vysoký počet súdnych sporov z dôchodkového poistenia, ktorý je v súčasnom období v dôsledku nedostatočného vybudovania správneho súdnictva, za postačujúce poskytnutie rýchlej a účinnej ochrany narušeným alebo ohrozeným sociálnym právam účastníkov správneho konania. Nadmerná zaťaženosť sudcov rozhodujúcich v uvedených veciach má totiž za následok, že ochrana narušených alebo ohrozených práv nemôže byť a ani nie je rýchla, a ani účinná (bližšie k tomu pod V.).
Aj v prípade, keby nárast sporov v uvedenej oblasti vyžadoval zriadenie špecializovaného tribunálu, mala by právomoc správnych súdov aj pri takomto usporiadaní riešenia sporov v sociálnej oblasti zostať zachovaná. Súdny prieskum by však nasledoval až vo vzťahu k rozhodnutiu uvedeného sociálneho tribunálu.      
Z hľadiska vymedzenia okruhu právnych vzťahov, ktoré by podliehali prieskumu v správnom súdnictve, treba za verejnoprávne sociálne poistenie (dôchodkové aj nemocenské) považovať každý typ sociálneho poistenia, ktoré štát vyhlasuje za povinné, alebo v ktorom účasť na tomto poistení nariaďuje, alebo u ktorého ručí za nároky a dávky z neho vyplývajúce.
Pre posúdenie verejnoprávnosti poistenia by mal byť rozhodujúci záujem štátu na možnosti zachovať sociálne istoty a nadobudnuté práva jednotlivcov aj svojím pôsobením. Kritérium, či vykonávateľom poistenia, prípadne jeho garantom bude orgán štátu alebo iná verejnoprávna korporácia, by nemalo pôsobnosť správneho súdnictva vylučovať. Naďalej treba dôsledne garantovať rešpektovanie čl. 6 ods. 1 Európskeho dohovoru o ochrane ľudských práv s naplnením požiadavky plnej jurisdikcie. S rešpektovaním tejto požiadavky neoddeliteľne súvisí aj požiadavka rešpektovania zásad, uplatňovaných pri realizácii sociálnych práv, vyplývajúca z medzinárodných dohovorov. V tejto súvislosti treba zaručiť, resp. posilniť právo účastníkov na posúdenie zdravotného stavu pre potreby zistenia invalidity, prípadne na zisťovanie rozsahu zachovanej pracovnej spôsobilosti pred nezávislým znaleckým orgánom. Potrebná je právna úprava povinnosti súdu rozhodovať na základe nezávislého znaleckého dokazovania, ak je predmetom sporu rozhodnutie o dávke, podmienenej dlhodobo nepriaznivým zdravotným stavom. Súčasná právna úprava, podľa ktorej znalecké posúdenie v konaniach o takýchto dávkach dôchodkového poistenia, vykonávajú lekári nositeľa sociálneho poistenia, vzbudzuje závažné pochybnosti o objektivite ich záverov a účastníci súdnych konaní často takúto námietku uplatňujú.

II./3.2.2. Zachovať treba právo súdu zisťovať a hodnotiť skutkový stav ku dňu rozhodovania súdu, čo v prípade sporov predpokladá zavedenie osobitného konania obdobným spôsobom, ako je toto konanie v súčasnosti upravené v tretej hlave V. časti Občianskeho  súdneho poriadku. Uvažovaná zmena doterajšieho druhu prieskumu na konanie o žalobe sa môže prejaviť v horšom procesnom postavení účastníkov, ktorí sa v zložitosti postupu pri domáhaní sa svojich práv nemusia vedieť dobre orientovať a súdne konanie o dôchodkových dávkach by sa mohlo významným spôsobom predĺžiť. Zachovať treba úpravu, podľa ktorej účastník môže prekladať návrhy a dôkazy aj v konaní pred najvyšším súdom.
Zachovaný by mal zostať správny súdny prieskum aj v nedávkových veciach nemocenského poistenia, aj keď v uvedených veciach možno uvažovať o konaní o žalobách. Naďalej by mala byť vylúčená obnova súdneho konania vo veciach sociálnych. Takúto úpravu odôvodňuje skutočnosť, že k náprave narušených práv účastníka môže dôjsť vydaním „zmenového“ rozhodnutia.

II./3.2.3. Konanie v dávkových veciach nemocenského a dôchodkového poistenia by sa malo uskutočniť bez ohľadu na formu správneho rozhodnutia, akou bude o nárokoch účastníka rozhodovať nositeľ poistenia. V prípade, keby orgány verejnej správy aj v budúcnosti rozhodovali o úrazových dávkach, mali aj spory z tejto oblasti podliehať režimu osobitného konania.

II./3.2.4.V konaní o žalobách by malo byť ponechané preskúmavanie rozhodnutí vo veciach poistenia pre prípad nezamestnanosti alebo platobnej neschopnosti, opatrovateľskej služby, sociálnej a rodinnej podpory, dávok sociálnej pomoci a rozhodovania o odškodnení podľa zákonov o rehabilitáciách, o odškodnení obetí násilných činov, obetí trvalých následkov očkovania a odškodnenia osôb, zranených pri výkone vojenskej alebo civilnej služby a pod. 
V osobitnom druhu konaní, alebo v konaní o žalobe by bolo vhodné preskúmavať rozhodovanie o práceneschopnosti alebo spory medzi lekármi a lekárnikmi na jednej strane a nositeľmi poistenia na strane druhej. Súdnu ochranu v uvedených prípadoch by mali poskytovať výlučne súdy s verejnoprávnou právomocou. Hoci v uvedených veciach zrejme môže ísť aj o žaloby na plnenie, verejnoprávnosť týchto sporov sa odvodzuje od skutočnosti, že ide o plnenia zo zmlúv, v ktorých má štát povinnosť garantovať ich realizáciu.    
Právo na súdnu ochranu treba zabezpečiť každému, kto sa domáha ochrany a koho žiadosti správny orgán nevyhovel, alebo komu nevyhovel v plnom rozsahu.
Z hľadiska úpravy pôsobnosti súdov v sociálnych veciach treba znova posúdiť funkčnosť štruktúry správnych súdov, s prihliadnutím na ich terajšie nedostatočné dobudovanie. 
Alternatíva I.: Vzhľadom na odbornú náročnosť a zložitosť problematiky treba zabezpečiť, aby na všetkých stupňoch súdov bol aj naďalej vylúčený laický prvok, lebo len sudcovia so špecializovaným zameraním na sociálne veci môžu o veciach dôchodkových rozhodovať kvalifikovane.
Alternatíva II.: V prípade vstupu laického prvku do občianskeho súdneho konania (rodinné veci, pracovnoprávne spory) by mohlo byť uvažované o laickom prvku aj v týchto konania.
V záujme kvalitného rozhodovania v sociálnych veciach sa dlhodobo a naliehavo opakuje požiadavka zakotviť právo súdu žiadať o odborné posúdenie problematiky pracovníkov s praxou z poisťovní alebo s praxou z odboru medicíny, ktorých postavenie by mohlo zodpovedať postaveniu poradcov.
V súdnom konaní by sa malo zachovať rozlíšenie návrhov na žaloby a osobitné konanie vo veciach sociálnych.

II./3.2.5.Ak vo veciach sociálnych sú druhy konaní, ktoré správny orgán končí vydaním právoplatného rozhodnutia po využití všetkých opravných prostriedkov, takéto rozhodnutia možno preskúmať súdom na základe žalôb.
Žaloby vo veciach sociálnych by mohli byť rozlíšené na:
a/ žaloby na plnenie (poisťovne c/a lekári, resp. lekárnici)
b/ žaloby na preskúmanie právoplatných rozhodnutí orgánov verejnej správy a individuálnych správnych aktov
c/ žaloby na odstránenie nečinnosti	
		d/ žaloby o odstránenie nezákonného zásahu. 
Procesnoprávna úprava by mala zabezpečiť, aby účastník mohol rozhodnutie alebo individuálny správny akt vo veciach sociálnych napadnúť na správnom súde žalobou alebo opravným prostriedkom, pri zachovaní zásady, že podanie žaloby prichádza do úvahy spravidla vtedy, ak konanie na správnom orgáne sa uskutočnilo v dvoch stupňoch a rozhodnutie správneho orgánu stalo sa právoplatným.

II./3.2.6.Vo veciach, v ktorých správny orgán rozhoduje v jedinej inštancii treba zachovať osobitné dvojstupňové súdne konanie.
Znovu by bolo potrebné zvážiť povinné, ale bezplatné právne zastúpenie navrhovateľov. V prípade, ak by riešenie s povinným bezplatným právnym zastúpením nebolo akceptované, potom treba zachovať právo účastníka domáhať sa súdnej ochrany v správnom súdnictve v sociálnych veciach bez právneho zastúpenia.
Na zabezpečenie ľahkého prístupu na súd a na zaručenie spravodlivého procesu treba zachovať neformálnosť podaní, poskytnutie potrebnej pomoci zo strany súdnych úradníkov, oslobodenie od súdnych poplatkov, právnu pomoc, úkony z úradnej povinnosti, ale aj rešpektovanie dispozičnej zásady.
Neodňateľným právom účastníkov, ktoré musí garantovať súd svojím konaním a rozhodovaním, je právo na spravodlivý proces.

II./3.2.7.K jeho najzákladnejším požiadavkám v oblasti verejného práva patrí aj v sociálnych veciach 
1/ uplatňovanie zásady materiálnej pravdy
2/ uplatňovanie vyšetrovacej zásady, 
3/ právo na vypočutie a verejné prejednanie sporu 
	4/ právo na rozhodnutie nezávislým súdom so zachovaním tajnosti hlasovania senátu
	5/ právo na rýchlu a účinnú súdnu ochranu, garantované dostatočným personálnym obsadením správnych senátov na súdoch.

II./3.2.8.V osobitnom konaní v sociálnych veciach by sa mal zachovať kasačný princíp, aby sa dodržala zásada trojdelenia štátnej moci.

II./3.2.9.Pri úprave osobitného konania v sociálnych veciach by bolo treba posúdiť prípustnosť odvolania. Mala by byť rešpektovaná zásada, že odvolanie by malo byť zásadne prípustné. Vylúčené by mohlo byť napr. vtedy, ak súd rozhoduje o trovách konania, u žalôb na opakujúce sa alebo vecné plnenie do určitej sumy, a v sporoch medzi verejnoprávnymi korporáciami do sumy vyššej. Aj v prípadoch, ak je odvolanie neprípustné by mal súd mať možnosť výnimočne ho pripustiť vtedy, ak spor má zásadný právny význam, ak sa rozsudok odlišuje od obdobných rozhodnutí nadriadeného súdu, alebo ak má vady konania, ktoré mohli spôsobiť ujmu na právach účastníkov vo veci samej.
Pre konanie na odvolacom súde by mal platiť obdobný postup ako pred súdom prvého stupňa, s vymedzenými odchýlkami pre spôsob dokazovania a rozhodovania.  
Právo na podanie kasačnej sťažnosti by malo byť obmedzené len na zásadné prípady. Právo podať takýto opravný prostriedok by mali mať len účastníci. 
Rozpracovanie a následné použitie bodu II./3.2.8. bude závisieť aj od toho, či bude upravené dvojstupňové konanie pred sociálnou poisťovňou.

II./3.2.10.Veľmi potrebné je nielen vymedzenie odlišností v konaniach o žalobách a v osobitných  konaniach v sociálnych veciach, ale aj odlišností v takýchto konaniach. 

Konania vo veciach sociálnych by sa mohli čiastočne odlišovať od ostatných konaní o žalobách najmä v nasledujúcich princípoch:
1/ právne zastúpenie by nemalo byť povinné 
2/ právne zastúpenie by malo byť bezplatné
3/ podania účastníkov by súd mal posudzovať podľa ich obsahu 
4/ v sporoch medzi poisťovňami a lekárnikmi, prípadne lekármi možnosť žalôb na plnenie 
5/ dovolanie, mimoriadne dovolanie a obnova konania by mali byť vylúčené   
6/ neverejnosť odvolacieho konania by prispela k hospodárnosti a rýchlosti konania

V osobitných konaniach v sociálnych veciach by malo byť upravené: 
1/ nepovinné právne zastúpenie 
2/ bezplatné právne zastúpenie 
3/ podania účastníkov by súd mal posudzovať podľa ich obsahu 
4/ možnosť predkladať návrhy na doplnenie dokazovania aj v odvolacom konaní
5/ neverejnosť odvolacieho konania by prispela k hospodárnosti a rýchlosti konania
6/ možnosť žiadať o doplnenie dokazovania a o právo predkladať dôkazy aj na druhom stupni

II./3.3.Konanie v azylových veciach a vo veciach zaistenia
II./3.3.1.Potreba osobitnej úpravy konaní v azylových veciach a vo veciach zaistenia je žiaduca nielen vzhľadom na osobu žalobcu, ale i vzhľadom na požiadavku na urýchlené konanie.
V právnej úprave správneho súdnictva v Občianskom súdnom poriadku nateraz chýba úprava tzv. urgentných vecí (case of emergency), t.j. vecí so špeciálnou právnou úpravou vzhľadom na ich naliehavosti. V tejto súvislosti treba považovať za nevhodné, aby lehotu, v ktorej má súd vo veci – o opravnom prostriedku – rozhodnúť, určovali iné zákony ako procesný predpis (napr. § 62 ods. 6 veta prvá za bodkočiarkou zákona č. 48/2002 Z.z. o pobyte cudzincov a o zmene a doplnení niektorých zákonov v znení účinnom od 15. januára 2010 do 31. decembra 2011 - o opravnom prostriedku rozhodne súd bezodkladne, alebo zákon č. 480/2002 Z.z. o azyle a o zmene a doplnení niektorých zákonov v znení účinnom od 1.1.2008 - § 21 ods. 3 – o opravnom prostriedku podľa odsekov 1 a 2 rozhodne krajský súd do 90 dní odo dňa doručenia opravného prostriedku, a ods. 4.- o odvolaní proti rozhodnutiu podľa odseku 3 rozhodne odvolací súd do 60 dní od predloženia veci odvolaciemu súdu. O opravnom prostriedku proti rozhodnutiu ministerstva o zamietnutí žiadosti o poskytnutie dočasného útočiska alebo proti rozhodnutiu o zrušení poskytovania dočasného útočiska rozhodne súd bezodkladne (§ 34 ods. 1 zákona č. 480/2002 Z.z.), zákon č. 404/2011 Z.z. o pobyte cudzincov a o zmene a doplnení niektorých zákonov účinný od 1.januára 2012 - o opravnom prostriedku rozhodne krajský súd do siedmich dní (§ 88 ods. 7 veta prvá za bodkočiarkou) a odvolaní proti rozhodnutiu krajského súdu podľa odseku 7 rozhodne odvolací súd do siedmich dní od predloženia veci odvolaciemu súdu (§ 88 ods. 8).

II./3.3.2. Budú upravené lehoty na postup súdu v konaní
- lehota na nariadenie pojednávania
- lehota na odoslanie písomného vyhotovenia rozhodnutia 
- lehota na podanie kasačnej sťažnosti a jej doručenie druhému účastníkovi 
- lehota na predloženie spisu najvyššiemu súdu 
- lehota na rozhodnutie o kasačnej sťažnosti

II./3.3.3.Inak budú na konanie v azylových veciach a vo veciach zaistenia primerane požité ustanovenia o žalobách

II./3.4. Konanie proti nečinnosti orgánu verejnej správy  
Ochrana proti nečinnosti správneho orgánu (Navrhované znenie )

II./3.4.1.Vecná príslušnosť .
Zmena oproti súčasnému stavu by spočívala v tom, že aj proti nečinnosti ústredného orgánu štátnej správy bude možné podať žalobu (nie návrh) len na krajskom súde a nie na najvyššom súde. Vecná príslušnosť najvyššieho súdu bude vylúčená. Navrhované riešenie smeruje k ďalšiemu zúženiu počtu vecí, v ktorých je v prvom stupni vecne príslušný najvyšší súd.

II./3.4.2.Aktívna legitimácia a účastníci konania
Aktívne legitimovanou na podanie žaloby je fyzická alebo právnická osoba, ak tvrdí, že správny orgán nezačal konanie alebo je v začatom konaní nečinný a bez vážneho dôvodu nekoná spôsobom ustanoveným príslušným právnym predpisom. Účastníkom konania je žalobca a správny orgán, proti ktorému žaloba smeruje. Zmena oproti súčasnému stavu je v tom, že žalobu možno podať aj vtedy, ak správny orgán nezačal konanie, hoci z úradnej moci ho začať  mohol a mal a žalobca je týmto konaním ukrátený na svojich subjektívnych právach. Doterajšia úprava postihuje len nečinnosť spočívajúcu v tom, že orgán nerozhodol.

II./3.4.3.Platnú právnu úpravu nie je potrebné meniť. Ustanovenia §§ 250t ods. 2 až 5 a § 250u sú použiteľné. Ide o konanie neverejné, rozhoduje sa uznesením, správny orgán má povinnosť sa k návrhu vyjadriť a súd môže, pri opakovanom návrhu musí, žiadať stanovisko nadriadeného správneho orgánu.

II./3.4.4. Otvorené otázky, ktoré by mohli byť predmetom diskusie sú: 
a) Otázka oprávnenia prokurátora na podanie žaloby proti nečinnosti. 
b) Zásadnou sa javí otázka, či podanie žaloby je dôvodné podmieniť vyčerpaním prostriedkov, ktorých použitie umožňuje osobitný predpis (napr. zákon o sťažnostiach alebo procesné predpisy). Otvorenie súdneho konania proti nečinnosti bez akejkoľvek podmienky by mohlo viesť k tomu, že sa správne súdy zahltia aj takými prípadmi, kde zjednanie nápravy bežnou sťažnosťou je reálne. Riešenie možno vidieť v spresnení podmienok pre podanie žaloby napr. tak, aby žalobca využil právo podania sťažnosti na vecne príslušný orgán podľa osobitného zákona o sťažnostiach alebo verejnému ochrancovi práv. 
3. Ďalšou otázkou je, či stanoviť prekluzívne lehoty na podanie žaloby napr. rok odo dňa, kedy uplynula lehota na vydanie rozhodnutia alebo od posledného úkonu orgánu verejnej správy proti navrhovateľovi.  
4. Rovnako je žiaduce zvážiť podmienku, aby žalobca preukázal, že sám nebol v konaní nečinný tam, kde na výzvu správneho orgánu konať mal a mohol. 

II/3.4.5. Opravné prostriedky: Proti rozhodnutiu krajského súdu bude možná kasačná sťažnosť pre zmätočnosť konania [(chýbali podmienky konania, vo veci rozhodoval vylúčený sudca, súd bol nesprávne obsadený alebo bolo rozhodnuté v neprospech účastníka v dôsledku trestného činu sudcu) v prípade, ak Správny súdny poriadok nebude zakotvovať žalobu pre zmätočnosť ako opravný prostriedok] alebo v prípade nevyhovenia žalobe pre nesprávne právne posúdenie veci.  

II./ 3.5. Konanie o ochrane pred nezákonným zásahom orgánu verejnej správy.

II./3. 5. 1. Vecná príslušnosť

Navrhuje sa vecná príslušnosť krajských  súdov bez výnimky (podľa platnej úpravy o návrhoch proti ústredným orgánom štátnej správy koná najvyšší súd).

II./ 3.5. 2. Aktívna legitimácia a účastníci konania 

Aktívnu legitimáciu bude mať fyzická a právnická osoba, ktorá tvrdí, že bola ukrátená na svojich právach a právom chránených záujmoch nezákonným zásahom orgánu verejnej správy, ktorý nie je rozhodnutím a tento zásah bol zameraný priamo proti nej alebo v jeho dôsledku bol proti nej priamo vykonaný, za podmienky, že zásah alebo jeho dôsledky trvajú alebo hrozí jeho opakovanie. 
Žaloba môže smerovať len proti orgánu, ktorý vykonal zásah. V prípade zásahu ozbrojených síl, ozbrojeného zboru alebo iného verejného zboru je to orgán, ktorý tento zbor riadi alebo ktorému je taký zbor podriadený.
Návrh zásady zodpovedá doterajšej právnej úprave § 250v ods. 1 a 2 OSP. 

II./ 3.5.3. Prípustnosť žaloby

Účelom žaloby je odstrániť závadný stav spôsobený nezákonným zásahom, preto žaloba nemôže smerovať len na určenie nezákonnosti zásahu. Je tiež žiaduce, aby ten, kto sa cíti ukrátený na svojich právach, využil dostupné procesné aj mimo procesné prostriedky nápravy, ak také umožňuje osobitný predpis a neobracal sa hneď na súd. Ide tiež o to, aby sa neviedli súbežné konania o zjednanie nápravy.

II./ 3.5.4. Lehota na podanie žaloby

Lehota na podanie žaloby od času ako sa žalobca o zásahu dozvedel musí byť pomerne krátka, inak by  konanie stratilo svoj význam.  Zároveň musí byť daný  časový priestor na využitie iných prostriedkov nápravy. Je na zváženie, či ponechať na podanie žaloby doterajšiu subjektívnu lehotu 1 mesiaca, odkedy sa žalobca o zásahu dozvedel. Prax nasvedčuje tomu, že táto lehota je krátka a neposkytuje dostatočný priestor na účinné využitie iných prostriedkov nápravy. Dvojmesačná subjektívna lehota na podanie žaloby by bola optimálna. Objektívna jednoročná lehota by sa mohla predĺžiť na dva roky odo dňa zásahu. Môže sa stať, že zásah je dlhodobý a má dlhšie trvajúcu povahu, ale žalobca sa o ňom dozvie až v situácii, keď chce niektoré zo svojich  práv využiť. Predĺženie objektívnej lehoty je posilnením práva na súdnu ochranu proti nezákonnému zásahu.

II./ 3.5. 5. Procesný postup

Alternatíva I.: Predkladateľ  navrhuje ponechať teraz platnú úpravu podľa ktorej sa vo veci rozhoduje rozsudkom na verejnom pojednávaní s tou zmenou, že neprípustnú žalobu by súd uznesením odmietol bez pojednávania.

Alternatíva II.: Súd by o žalobe rozhodoval uznesením, nakoľko rozhodovanie formou rozsudku sa časom ukázalo ako nevyhovujúce – nepružné a pomalé. Rozhodovanie vo forme uznesenia zabezpečí nesporne rýchlejšiu a tým aj účinnejšiu ochranu práv navrhovateľa, nakoľko súd nebude povinný nariadiť vo veci pojednávanie (nariadi ho iba v prípade, ak by bolo potrebné vykonať dokazovanie inými dôkaznými prostriedkami ako listinnými dôkazmi, čo býva veľmi zriedka), uznesenie nie je potrebné verejne vyhlásiť a je vykonateľné bez ohľadu na právoplatnosť.
Treba pritom zdôrazniť, že aj súčasný OSP umožňuje (najmä z dôvodov procesnej ekonómie) rozhodnúť uznesením i vo veci samej (§ 152 ods. 1 veta druhá OSP).
Navrhovaná forma rozhodnutia nebude na ujmu ústavných práv účastníkov konania.

II./ 3.5.6. Opravné prostriedky

Predpokladá sa právo na podanie kasačnej sťažnosti.

II./3. 6. Súdnictvo vo volebných veciach

Súčasná právna úprava súdnictva vo volebných veciach je značne roztrieštená. Okrem zákonov, ktoré upravujú jednotlivé druhy volieb a referenda, má aj platný OSP viaceré ustanovenia upravujúce rôznym spôsobom verejnoprávne vzťahy v súvislosti s voľbami rôznym spôsobom. Nie je zrejme dôvod na osobitnú úpravu konania vo veciach registrácie kandidátnych listín pre voľby do orgánov samosprávy obcí a pre voľby do orgánov samosprávneho kraja..   
Z hľadiska vecnej príslušnosti súdov sa tieto konania triedia na konania pred Najvyšším súdom – konania vo veciach registrácie kandidátnych listín pre voľby do NR SR a EP a pre voľby prezidenta republiky a pred okresnými súdmi – konania vo veciach registrácie kandidátnych listín pre voľby do orgánov samosprávy obcí a pre voľby do orgánov samosprávneho kraja. 
Právna úprava súdnictva vo volebných veciach pred správnymi súdmi ako súdmi verejného práva by vychádzala z nasledovných zásad :

II./ 3.6.1. Na konanie vo veciach zoznamov voličova zoznamov osôb na hlasovanie v referende ponechať vecnú príslušnosť okresných súdov s ohľadom na dostupnosť tohto súdu pre tých občanov, ktorí v krátkej a časovo ohraničenej dobe pred voľbami alebo konaním referenda sú odkázaní na dosiahnutie zmeny v stálom zozname voličov. Okresné súdy s uvedenou agendou majú dlhodobú a v podstate bezproblémovú prax. To by bola vlastne jediná agenda okresného súdu, ako súdu verejného práva (okrem trestnoprávnej agendy). V konaní je vylúčená obligatórnosť právneho zastúpenia a súčasná právna úprava § 259z nepotrebuje zásadnú zmenu. 

II./ 3.6.2. Konanie vo veciach registrácie kandidátnych listín  by sa upravilo pod názvom  
„Ochrana vo veciach registrácie pre voľby (do volieb)“. 
O návrhoch by konali krajské súdy ako súdy správne (volebné) v jedinej inštancii pre voľby do samosprávy miest a obcí a samosprávnych krajov. Pre voľby do NR SR, EP a pre voľby prezidenta by bol vecne príslušný naďalej najvyšší súd. 
Oba súdy by museli rozhodnúť do 5 dní odo dňa podania návrhu.
Návrh okrem všeobecných náležitostí by musel obsahovať špecifické náležitosti zabezpečujúce ,aby účastníci konania boli neodkladne dosiahnuteľní. Súd by nemal povinnosť vyzývať na odstránenie vád podania, ani na zaplatenie súdneho poplatku, ale návrh by bez ďalšieho odmietol, ak by nemal náležitosti alebo by nebol s podaním návrhu zaplatený súdny poplatok. 
Súdna ochrana podľa tohto ustanovenia by sa týkala vecí, v ktorých príslušná volebná komisia alebo príslušný orgán podľa osobitného predpisu odmietol kandidátnu listinu, registroval kandidátnu listinu, vykonal úpravy kandidátnej listiny .

II./ 3. 6.3. Aktívna legitimácia a účastníci konania
Pre každý druh volieb zákon ustanoví okruh účastníkov konania v rozsahu danom osobitným zákonom. Aktívne legitimovaným na podanie návrhu je ten, kto tvrdí, že bol ukrátený rozhodnutím registrujúceho orgánu .

II./3.6.4. V súvislosti s novou úpravou súdnictva vo veciach volebných nemožno vylúčiť ani potrebu zmeny príslušných volebných zákonov v záujme jednotnej terminológie.

II./3.6.5.Konanie vo veciach prijatia návrhu na kandidáta na funkciu prezidenta sa navrhuje ponechať v doterajšom znení § 250zc OSP.

6.6. Preskúmanie iného rozhodnutia volebnej komisie. Zákon môže upraviť, ktoré rozhodnutia volebnej komisie vydané pri príprave a v priebehu volieb môžu byť predmetom súdneho preskúmavania. Aj v takom prípade by konanie súdu muselo byť časovo ohraničené. Námet sa dáva na odbornú diskusiu a posúdenie.

II./3.7. Konanie v komunálnych veciach

II./3.7A. Preskúmavanie zákonnosti uznesení obecného zastupiteľstva, mestského zastupiteľstva, miestneho zastupiteľstva alebo zastupiteľstva vyššieho územného celku

Z hľadiska systematiky zákona by išlo o samostatnú časť preskúmavania rozhodnutí samosprávy v tomto členení :

II./3.7A.1.Ochrana vo veciach zániku mandátu člena zastupiteľstva 
Ochrana vo veciach zániku mandátu starostu (primátora), predsedu samosprávneho kraja.

Nová procesná úprava by upravovala právomoc súdu na preskúmanie uznesení zastupiteľstiev o zániku mandátu člena obecného (mestského) zastupiteľstva alebo zastupiteľstva samosprávneho kraja, prípadne starostu obce (primátora), predsedu samosprávneho kraja. V danej problematike sa ukazuje nejednotnosť v posudzovaní právomoci súdu najmä v tom, či ide o kompetenciu všeobecného súdu, alebo kompetenciu špeciálne pre  správne súdnictvo. 

II./3.7A.2.Vecne príslušný by bol krajský súd v obvode ktorého pôsobí orgán, ktorého rozhodnutie sa preskúmava., rovnako by bola daná aj miestna príslušnosť.

II/3.7A.3.Aktívna legitimácia bude patriť tomu, kto bol uznesením zastupiteľstva zbavený mandátu (funkcie) a pasívne legitimované bude príslušné zastupiteľstvo, ktoré o zbavení mandátu alebo funkcie rozhodlo.

II./3.7A.3.Lehota na podanie návrhu musí byť krátka a súd by mal rozhodnúť tiež v krátkej lehote, skôr ako budú vypísané nové voľby.

II./3.7A.4. Opravným prostriedkom bude kasačná sťažnosť, ktorá bude prípustná len v prípade zmätočnosti rozhodnutia súdu.

II./3.7A.5. Konanie o preskúmaní zákonnosti uznesení územnej samosprávy obecného zastupiteľstva, mestského zastupiteľstva, miestneho zastupiteľstva, zastupiteľstva vyššieho územného celku.

Vecne sa uvažuje s ponechaním doterajšej úpravy § 250zf OSP, podľa ktorej je na návrh oprávnený prokurátor, ak zastupiteľstvo nevyhovelo jeho protestu a súčasne by sa mala aktívna legitimácia rozšíriť na prednostu príslušného krajského úradu, do pôsobnosti ktorého patrí oblasť verejnej správy, v ktorej bolo rozhodnutie vydané (vo veciach preneseného výkonu štátnej správy). Bude vhodné tiež upraviť lehotu na podanie takého návrhu.

II./3.7B. Konanie o súlade všeobecne záväzného nariadenia obce a vyššieho územného celku so zákonom, nariadením vlády a všeobecne záväznými právnymi predpismi ministerstiev a ostatných ústredných orgánov štátnej správy - bolo zaradené k osobitným konaniam v správnom súdnictve novelou Občianskeho súdneho poriadku zákonom č. 384/2008 Z. z. s účinnosťou od 15. 10. 2008 – t.č. § 250zfa OSP , ktorý vychádza z čl. 125 ods. 1 písm. c), d) Ústavy Slovenskej republiky, podľa ktorého je zrejmé, že Ústava Slovenskej republiky pripúšťa možnosť, aby o súlade všeobecne záväzných nariadení orgánov územnej samosprávy so zákonmi vo veciach územnej samosprávy (čl. 68 Ústavy Slovenskej republiky) a so zákonmi, s nariadeniami vlády a so všeobecne záväznými právnymi predpismi ministerstiev a ostatných ústredných orgánov štátnej správy vo veciach prenesenej štátnej správy (čl. 71 ods. 2 Ústavy Slovenskej republiky) mohol rozhodovať okrem ústavného súdu aj iný, t. j. všeobecný súd. Podľa dôvodovej správy k novele (zákon č. 384/2008 Z. z.) zmena vychádza aj z požiadavky, aby ústavný súd rozhodoval, pokiaľ je to možné, len o najzávažnejších veciach, čo odôvodňuje úvahu o presune preskúmania zákonnosti všeobecne záväzných nariadení všeobecnými súdmi.
Účelom a predmetom konania o preskúmanie zákonnosti všeobecne záväzných nariadení územnej samosprávy je v tomto prípade posúdenie obsahového súladu právneho predpisu nižšej právnej sily s predpisom vyššej právnej sily.
Pokiaľ bude toto konanie ponechané v právomoci správneho súdnictva a nevráti sa späť na Ústavný súd Slovenskej republiky, doterajšia úprava je v zásade vyhovujúca a možno ju ponechať.
.

II./3.7C.Konanie vo veciach dohôd obcí (vyšších územných celkov) o spolupráci s územnými celkami alebo orgánmi iných štátov a konanie vo veciach členstva v medzinárodnom združení a o vypovedaní členstva v združeniach by sa navrhovanou úpravou nemuselo meniť. Doterajšie znenie § 250zg je dostatočné.

II./3.8. Osobitné konania vo veciach politických strán a politických hnutí .

II./3.8A. Konanie vo veciach registrácie politických strán a politických hnutí

II./3.8.1. Okrem doterajšieho ustanovenia § 250ze OSP, ktoré  nie je dôvodné meniť, treba systematicky začleniť do správneho súdnictva aj aplikáciu ustanovení o registrácii politickej strany v prípade jej odmietnutia, kde je vecne príslušný najvyšší súd.  

II./3.8.2. Konanie o ochrane práv člena politickej strany podľa § 16a zákona by  na rozdiel od súčasného stavu bolo vedené v správnom súdnictve pred krajským súdom.

II./3.8B. Zvláštne konanie vo veciach iných politických práv – právo zhromažďovania, petičné právo, právo združovania.

Návrh smeruje k tomu, aby bolo konanie pred súdom upravené tak, že v osobitných zákonoch by bolo možné príslušné procesné úpravy vypustiť.

II./3.8C. Konanie o návrhu generálneho prokurátora  na rozpustenie politickej strany alebo politického hnutia a návrh na pozastavenie činnosti politickej strany alebo politického hnutia

Do politického súdnictva zaraďujeme i konanie súvisiace s ochranou spoločnosti pred politickými stranami a hnutiami, keď činnosť politickej stany alebo hnutia je v rozpore s § 2 zákona č. 85/2005 Z. z. o politických stranách a politických hnutiach, podľa ktorého strana nesmie svojimi stanovami, svojím programom alebo činnosťou porušovať Ústavu Slovenskej republiky, ústavné zákony, zákony a medzinárodné zmluvy. Návrh na rozpustenie politickej strany alebo politického hnutia a návrh na pozastavenie činnosti politickej strany alebo politického hnutia môže podať iba generálny prokurátor, a to na Najvyšší súd Slovenskej republiky [§ 14 ods. 2 písm. e) zákona č. 153/2001 Z. z. o prokuratúre]. O takomto návrhu Najvyšší súd Slovenskej republiky rozhoduje vo veci samej na pojednávaní rozsudkom.

II./3.8C.1.Vo veciach registrácie politických strán a  vo veciach týkajúcich sa návrhu na ich rozpustenie (§ 244 ods. 5 a 6), doteraz koná Najvyšší súd Slovenskej republiky podľa ustanovení piatej časti OSP v rozsahu vymedzenom osobitnými predpismi. Súčasne, pokiaľ nie je v danej časti OSP osobitná procesná úprava konania, súd koná podľa ustanovení prvej a tretej časti OSP  (§ 246c ods. 1 veta prvá). Proti rozhodnutiu najvyššieho súdu nie je prípustný opravný prostriedok (§ 246c ods. 1 veta tretia).
                 Takáto úprava je nesystémová, a preto je žiaduce toto konanie upraviť v správnom súdnom poriadku ako konanie osobitné s ohľadom na jeho špecifiká.

II./3.8C.2. Vecne príslušný na konanie by bol najvyšší súd. V prípade zriadenia päťčlenných senátov, by o žalobe prokurátora mohol rozhodovať senát zložený z predsedu senátu a štyroch sudcov.

II./3.8C.3. Aktívna legitimácia bude naďalej patriť len generálnemu prokurátorovi

II./3.8C.3.4. Voči rozhodnutiu (rozsudku) najvyššieho súdu by nebol prípustný žiadny opravný prostriedok

II./4. Konanie o kompetenčných žalobách

Medzi orgánmi verejnej správy môžu vzniknúť kompetenčné spory. Záporný kompetenčný spor je taký, v ktorom dva alebo viaceré správne orgány popierajú svoju právomoc vydať rozhodnutie o práve konkrétneho účastníka. Kladný kompetenčný spor je taký, v ktorom si dva alebo viaceré správne orgány privlastňujú právomoc vydať rozhodnutie o tom istom práve toho istého účastníka .
Podľa čl. 126  Ústavy Slovenskej republiky Ústavný súd Slovenskej republiky rozhoduje kompetenčné spory medzi ústrednými orgánmi štátnej správy, ak zákon neustanovuje, že tieto spory rozhoduje iný štátny orgán. Ústava teda nevylučuje prijatie takej právnej úpravy, ktorou sa kompetenčné spory zveria do rozhodovacej právomoci súdov v správnom súdnictve .

II./4.1.Kompetenčný spor – predmet konania

            Tento druh sporu môže vzniknúť medzi
a) správnym orgánom (úradom) a orgánom územnej, záujmovej alebo profesijnej samosprávy
b) medzi orgánmi samosprávy (územnej, záujmovej, profesijnej ) navzájom
c) medzi ústrednými orgánmi (úradmi) navzájom.
Spor medzi správnymi orgánmi (úradmi ) nižšieho stupňa navzájom nemá dôvod riešiť súd, pretože kompetenciu riešiť ho majú ústredné orgány navzájom. Len ak spor nebude vyriešený na ich úrovni, prichádza do úvahy riešenie na súde a pôjde o spor podľa písm. c). 

II./4 2. Vecná príslušnosť : navrhuje sa najvyšší súd v jedinej inštancii.

II./4.3. Aktívna legitimácia na podanie žaloby

Žalobu môže podať 
a)	ten, o koho právach a povinnostiach by malo byť rozhodnuté v konaní pred správnym orgánom,
b)	orgán verejnej správy, ktorý si v kladnom kompetenčnom spore osobuje právomoc rozhodnúť,
c)	orgán verejnej správy, ktorý v zápornom kompetenčnom spore popiera svoju právomoc

II./4. 4. Účastníci konania a osoby zúčastnené na konaní

Účastníkom konania je žalobca a žalovaný, žalovaným je orgán verejnej správy, ktorý je druhou stranou kompetenčného sporu. Každý, kto je účastníkom konania, v ktorom kompetenčný spor vznikol, je osobou zúčastnenou na konaní.

II./4. 5. Neprípustnosť žaloby

Žaloba je neprípustná, ak je možné spor odstrániť v inom konaní podľa tohto zákona (v konaní proti nečinnosti).

II./4. 6. Rozhodnutie súdu

Vo veci samej bude súd rozhodovať rozsudkom vo výroku ktorého určí povinnosť orgánu verejnej správy vydať rozhodnutie. Vychádza pritom zo skutkového a právneho stavu, ktorý je v dobe vydania jeho rozhodnutia. Ak však už boli vydané rozhodnutia orgánom, ktorý nemal právomoc rozhodnúť, súd tieto rozhodnutia zruší.  
Na náhradu trov konania alt. I nikomu právo nevznikne, 
     alt. II vznikne právo žalobcovi uvedenému pod II./4.3.písm. a) proti orgánu, ktorý popieral svoju právomoc .

II./ 5. Konanie o vykonateľnosti cudzích správnych orgánov.

Navrhuje sa prevzatie právnej úpravy §§ 250w, 250x a 250y a 250ya OSP bez zásadnej zmeny.
Systematicky je potrebné toto konanie zaradiť do osobitných druhov konaní, ktoré nie sú typickými konaniami v správnom súdnictve. Nejde o sporové konanie o žalobe ale o určitý druh vykonávacie konania (o návrhu na určenie vykonateľnosti).

II./ 6. Opravné prostriedky v správnom súdnictve

II./6.1. Rekurz –opravný prostriedok proti procesným uzneseniam a proti rozhodnutiam o náhrade trov konania – bez devolutívneho účinku (?) – bude upravený obdobne ako vo všeobecnom súdnictve.

II./6.2. V správnom súdnictve rozsudok súdu a uznesenie vo veci samej nadobúda právoplatnosť jeho doručením poslednému z účastníkov. Riadny opravný prostriedok proti rozhodnutiu krajského súdu, ako súdu prvej inštancie vo veci samej, nebude zákonom upravený a nepočíta sa s ním. 
Opravným prostriedkom bude kasačná sťažnosť, ktorá má povahu mimoriadneho opravného prostriedku, na najvyšší súd, ako súd správny. Kasačná sťažnosť bude prípustná len z dôvodov uvedených v zákone. Zásadne by dôvodom kasačnej sťažnosti nemali byť skutkové dôvody, iba z dôvody právne.
Proti rozhodnutiu najvyššieho súdu, aj keby rozhodoval v prvej a jedinej inštancii, by nemala byť kasačná sťažnosť prípustná vôbec. Je možné zvážiť prípustnosť kasačnej sťažnosti len z dôvodov zmätočnosti rozhodnutia.  
      Kasačná sťažnosť by nemala ďalej byť prípustná ani 
a)	vo veciach volebných
b)	ak smeruje proti dôvodom rozhodnutia alebo voči výroku o trovách konania
c)	ak rozhodnutie, proti ktorému smeruje, má len dočasnú povahu
d)	ak smeruje proti rozhodnutiu, ktorým sa upravuje vedenie konania.
Ani proti rozhodnutiu krajského súdu, ktoré bolo vydané potom, ako najvyšší súd jeho pôvodné rozhodnutie zrušil nepočíta návrh novej procesnej úpravy s kasačnou sťažnosťou., dôvodom na podanie kasačnej sťažnosti v tomto prípade by bola iba námietka, že sa krajský súd neriadil záväzným právnym názorom najvyššieho súdu .
Kasačnú sťažnosť bude možné podať len z dôvodov uvedených v zákone. Pokiaľ by bola podaná z iných dôvodov, je rovnako neprípustná. 
Neprípustná je kasačná sťažnosť aj vtedy, ak sťažovateľ neuplatnil dôvody kasačnej sťažnosti už v konaní pred krajským súdom, hoci ich uplatniť mohol.
	
II./6.3.Účastníci konania budú sťažovateľ a tí, ktorí boli účastníkmi konania pred krajským súdom. 
Sťažovateľ musí byť zastúpený advokátom alebo zamestnancom, ktorý je právne kvalifikovanou osobou. 
Otvorenou je otázka, či a v akom rozsahu pripustiť výnimky z obligatórneho právneho zastúpenia, prípadne ako zabezpečiť právne zastúpenie osôb, ktoré si nemôžu ustanoviť právneho zástupcu. Toto bude citlivou otázkou najmä vo veciach dôchodkového poistenia v prípade dôchodcov.

II./6.4. Lehota na podanie kasačnej sťažnosti

Kasačná sťažnosť musí byť podaná do 30 dní(do jedného mesiaca – ako pri dovolaní) odo dňa doručenia (právoplatnosti - ako pri dovolaní) rozhodnutia, voči ktorému smeruje. Kasačnú sťažnosť treba podať k súdu, ktorý napadnuté rozhodnutie vydal . Lehota je zachovaná, aj keď bola kasačná sťažnosť podaná priamo na najvyšší súd. Zmeškanie lehoty na podanie kasačnej sťažnosti nemožno odpustiť. 

II./6.5.Náležitosti kasačnej sťažnosti 

Okrem všeobecných náležitostí  podania upravených vo všeobecnej časti zákona, kasačná sťažnosť musí obsahovať označenie rozhodnutia súdu, proti ktorému smeruje, v akom rozsahu a z akých dôvodov toto rozhodnutie sťažovateľ napadá, vrátane označenia príslušných ustanovení zákona o dôvodoch kasačnej sťažnosti. Okrem toho musí byť v kasačnej sťažnosti uvedený údaj o tom, kedy bolo účastníkovi sťažnosťou napádané rozhodnutie doručené a návrh ako má rozhodnúť kasačný súd. 
Ak neobsahuje kasačná sťažnosť zákonom predpísané náležitosti už pri podaní sťažnosti, súd vyzve sťažovateľa na jej doplnenie uznesením v lehote jedného mesiaca od doručenia uznesenia súdu. Ak sťažnosť v uvedenej lehote nebude doplnená, kasačný súd sťažnosť odmietne.
Na diskusiu zostáva otázka, či v jednomesačnej lehote podľa uznesenia súdu môže sťažovateľ ešte uviesť rozšírenie dôvodov kasačnej sťažnosti alebo napadnúť výroky, ktoré pôvodne sťažnosťou napadnuté neboli. Na zváženie je aj poskytnutie ďalšej lehoty na odstránenie vád podania. Predkladateľ je toho názoru, že vzhľadom na požiadavky kvalifikovaného právneho zastúpenia nie je dôvodné ďalej rozširovať časový priestor na dopĺňanie sťažnosti.

II./6.6.Odkladný účinok kasačnej sťažnosti môže priznať len najvyšší súd na návrh sťažovateľa. 

II./.6.7. Postup krajského súdu po podaní kasačnej sťažnosti

Po podaní kasačnej sťažnosti sa predseda senátu krajského súdu (samosudca) postará o odstránenie vád kasačnej sťažnosti, ak nie je podaná zrejme neoprávnenou osobou alebo zjavne neskoro. Kasačnú sťažnosť (po jej prípadnom doplnení) doručí ostatným účastníkom konania (osobám zúčastneným na konaní), vyžiada  spisy správneho orgánu prípadne ďalšie podklady potrebné pre rozhodnutie (nie je vylúčené ani vyžiadanie znaleckého posudku či jeho doplnenie) a vydá pokyn na predloženie kasačnej sťažnosti najvyššiemu súdu do 15 dní potom, ako účastníkom uplynula primeraná lehota na vyjadrenie sa k sťažnosti prípadne k zadováženým dôkazom. Ak správny orgán v stanovenej lehote nepredložil súdom požadované spisy alebo iné písomnosti, môže predseda senátu vec predložiť najvyššiemu súdu aj bez nich. Predseda senátu v predkladacej správe uvedie svoje stanovisko k včasnosti podania kasačnej sťažnosti a k tomu, či sťažnosť podala oprávnená osoba. 

II./6.8.Konanie pred kasačným súdom

Pojednávanie nariaďuje najvyšší súd vtedy, ak to považuje  za vhodné alebo ak je potrebné vykonať dokazovanie. Inak rozhoduje bez nariadenia pojednávania. 
Najvyšší súd je viazaný rozsahom a dôvodmi kasačnej sťažnosti. Výnimky ustanoví zákon. Dôvodmi kasačnej sťažnosti nie je viazaný, ak je rozhodnutie nulitné (ničotné), ak je rozhodnutie súdu nepreskúmateľné, alebo ak bola v konaní zistená taká vada, ktorá mohla mať za následok nezákonnosť rozhodnutia vo veci samej.
Najvyšší súd neprihliadne ku skutočnostiam, ktoré neboli uplatnené v konaní pred krajským súdom.

II./6.9.Rozhodnutie kasačného  súdu

Najvyšší súd uznesením odmietne kasačnú sťažnosť ak bola podaná neoprávnenou osobou, oneskorene, ak nemá náležitosti vyžadované zákonom alebo ak je kasačná sťažnosť neprípustná. 
Ak po vecnom preskúmaní najvyšší súd zistí, že kasačná sťažnosť nie je dôvodná, sťažnosť zamietne rozsudkom. Ak je sťažnosť dôvodná, najvyšší súd rozsudkom zruší rozsudok krajského súdu a vec mu vráti na ďalšie konanie. Krajský súd je viazaný právnym názorom najvyššieho súdu, ktorý bol vyslovený v zrušujúcom rozsudku. 
Ak rozhodoval krajský súd uznesením, formou rozhodnutia najvyššieho súdu je tiež uznesenie.

II./6.10. Obnova konania

S prípustnosťou obnovy konania predkladateľ počíta len vo veľmi obmedzenom rozsahu.

Alternatíva I.: Obnova konania by mala byť prípustná je len proti rozsudku vydanému v konaní o ochrane proti zásahom správneho orgánu a v konaní vo veciach politických strán a hnutí. Je na úvahu, či je potrebné pripustiť využitie tohto mimoriadneho opravného prostriedku aj v ďalších konaniach. Obnova konania bude vylúčená v prípade rozhodnutia o kasačnej sťažnosti. 

Alternatíva II.: Prípustnosť obnovy konania v správnom súdnictve:
- bolo rozhodnuté v jeho neprospech v dôsledku trestného činu sudcu,

- Európsky súd pre ľudské práva rozhodol alebo dospel vo svojom rozsudku k záveru, že rozhodnutím súdu alebo konaním, ktoré mu predchádzalo, boli porušené základné ľudské práva alebo slobody účastníka konania a závažné dôsledky tohto porušenia neboli odstránené priznaným primeraným finančným zadosťučinením,

- rozhodnutie je v rozpore s rozhodnutím Súdneho dvora Európskych spoločenstiev alebo iného orgánu Európskych spoločenstiev,

- možnosť jeho preskúmania vyplýva z osobitného predpisu v súvislosti s uznaním alebo výkonom rozhodnutia slovenského súdu v inom členskom štáte Európskej únie.

III. Kompetenčné spory medzi orgánmi verejnej správy a súdmi a medzi súdmi navzájom.

Najvyšší súd, pôsobiaci ako súd správny (t.j. v správnom kolégiu), rozhoduje spory o právomoc medzi súdmi a orgánmi verejnej správy, ak návrh predložil súd alebo orgán verejnej správy.

Spory o vecnú príslušnosť medzi špecializovanými správnymi senátmi a inými senátmi rozhoduje spoločný senát utvorený z 3 sudcov správneho kolégia a 3 sudcov iného kolégia najvyššieho súdu.

IV. Niektoré otázky organizácie súdov a postavenie sudcov v správnom súdnictve

IV./ 1. Výkon správneho súdnictva vyžaduje špecializáciu sudcov a  stabilitu sudcovského zboru. Preto by bolo namieste uvažovať okrem možností výberu samotných sudcov okresných súdov a krajských súdov do správnych senátov krajských súdov, umožniť výber do funkcie sudcov aj z radov pracovníkov štátnej správy a vedeckých inštitúcií s praxou v správnom, finančnom či ústavnom práve. Rozhodujúcim hľadiskom vo výberovom konaní by mala byť doterajšia prax vo výkone štátnej správy alebo v oblastiach poisťovníctva, finančníctva a hospodárskej súťaže, prípadne práva EU. Dĺžka právnej praxe pre krajský súd nemôže byť kratšia ako 10 rokov, pre najvyšší súd 15 rokov. Podmienkou by bolo aj úspešné absolvovanie justičnej skúšky, pokiaľ uchádzač nepreukáže absolvovanie skúšky, ktorá je zo zákona považovaná za rovnocennú skúšku. 

IV./2. Podstatou osobitného postavenia sudcov v správnom súdnictve je trvalosť ich zaradenia, osobitné formy vzdelávania vrátane stáží na  orgánoch verejnej správy a študijných pobytov na zahraničných správnych súdoch. Pri špecializácii by malo byť  vylúčené prekladanie sudcov na výkon rozhodovacej činnosti v iných oblastiach výkonu súdnictva bez súhlasu sudcu. 

IV./3. U sudcov, ktorí by mali byť poverení riadením nezávislých správnych komisií  prípadne rozhodcovských správnych súdov v poisťovníctve alebo v azylových veciach by mal zákon umožniť výkon sudcovskej funkcie mimo systému klasického súdu. Podstatu činnosti týchto sudcov, okrem ich rozhodovacej činnosti, by tvorilo organizovanie rozhodovacej činnosti komisií, zložených z nesudcov a dohľad na nezávislým výkonom ich činnosti.

IV./4. Osobitné postavenie v správnom súdnictve by mohol zákon priznať odborníkom, ktorí by sa stali odbornými poradcami a konzultantmi správnych senátov .

Zákon ustanoví, v ktorých veciach môžu vystupovať v správnych senátoch odborníci z danej oblasti z radov profesorov a docentov práva, technických disciplín, finančníctva, práva EU, priemyslových práv, životného prostredia, dopravných stavieb, priemyselných stavieb pod. Odborníci budú vedení v zozname konzultantov - odborníkov, alebo by súd mohol o ich prizvaní rozhodnúť ad hoc . Ich úlohou by malo byť v priebehu konania podať sudcom odborné vysvetlenia potrebné na správne posúdenie veci, najmä pokiaľ ide o možné hľadiská výkladu neurčitých pojmov, uvádzaných v texte právnych predpisov, finančných, ekonomických, technických , prevádzkových a iných súvislostí rozhodujúcich pre posúdenie veci. Od znaleckej činnosti by sa činnosť odborníkov líšila tým, že ich odborné stanovisko by nebolo dôkazom, ale by slúžilo na orientáciu sudcov v odborných otázkach rozhodujúcich pre posúdenie veci.

Pokiaľ senát prizve do konania konzultanta – odborníka, konal by v zložení stanovenom zákonom, za účasti konzultanta. Konzultant by mal právo oboznamovať sa s potrebnými písomnosťami v prejednávanej veci, mal by byť prítomný na pojednávaní, ako aj na neverejnom prerokovávaní veci, mohol by so súhlasom predsedu senátu klásť účastníkom otázky. Účastníci by mali právo namietať jeho zaujatosť a súd by mal možnosť premietnuť jeho odborné stanovisko do písomného vyhotovenia rozhodnutia, bez ohľadu na to, či by v konečnom dôsledku súd na stanovisko konzultanta prihliadal alebo nie. Konzultant – odborník by nemal právo hlasovať o rozhodnutí súdu. 

Súd by priberal konzultanta na základe  vlastného rozhodnutia, na základe odporúčania vyššieho súdu alebo na návrh strán v spore.

Konzultant by mal právo na odmenu podľa osobitného predpisu. O výške odmeny by rozhodoval poverený člen senátu alebo vyšší súdny úradník.

IV./ 5.Justiční čakatelia pre správne súdnictvo

Justičným čakateľom pre správne súdnictvo by sa mohol stať 
-	a) vyšší súdny úradník , ktorý by mal v  súdnictve prax najmenej tri roky, z toho v správnom súdnictve najmenej jeden rok
-	b) štátny zamestnanec v stálej štátnej služby alebo dočasnej štátnej služby s praxou vo výkone štátnej správy (verejnej správy) najmenej tri roky, ktorý na základe výberového konania bol zaradený do prípravy justičného čakateľa.
Počas prípravy justičného čakateľa pre správne súdnictvo , ktorá by trvala najmenej tri roky by
a)	vyšší súdny úradník pôsobil na všetkých úsekoch správneho súdnictva, včítane výkonu funkcie asistenta sudcu správneho senátu najvyššieho súdu a zúčastnil by sa prípravy v justičnej akadémii, 
b)	absolvoval by najmenej 6 mesačnú prax vo verejnej správe,  
c)	po úspešnom absolvovaní justičnej skúšky by sa mohol stať sudcom na voľnom mieste sudcu v správnom súdnictve.
Justičná skúška pre justičných čakateľov správneho súdnictva by mala obsahovať predovšetkým otázky zo správnych disciplín (správny poriadok, organizácia štátnej správy), daňové právo, finančné právo, právo verejnej súťaže, právo hospodárskej súťaže, základy práva EU, pozemkové právo, právo životného prostredia, právo sociálneho zabezpečenia, sociálnej ochrany, z trestnej oblasti najmä zásady ukladania trestov, zásady trestného procesu, trestanie za priestupky a trestanie právnických osôb, z oblasti občianskoprávnej a obchodnej, z práva obchodných spoločností, všeobecných zásad občianskeho práva, z právnej úpravy postavenia štátnych zamestnancov,  organizácie súdnictva a prokuratúry. 

IV./ 6. Druhým zdrojom pre výber sudcov správnych súdov by boli štátni zamestnanci s vyšším postavením (najmenej krajský radca) a  s požadovanou praxou, za predpokladu absolvovania justičnej skúšky.

IV./ 7. Tretím zdrojom by boli sudcovia okresných a krajských súdov, ktorí by sa špecializovali na správne súdnictvo v priebehu výkonu funkcie. Podmienkou by bolo krátkodobé preškolenie a stáž v orgánoch verejnej správy a v správnom kolégiu najvyššieho súdu.

IV./ 8. Odborné vzdelávanie sudcov správnych súdov :
8.1. Funkčne mladí sudcovia by absolvovali raz ročne v priebehu 3 rokov odborné sústredenie v trvaní 2 týždňov na overenie základných teoretických znalostí a praktických návykov, na spracovanie odborných tematických prác a recenziu rozsudkov.

8.2. Sudcovia by absolvovali teoreticko – praktické semináre podľa výberu tak, aby každý sudca raz ročne absolvoval seminár v trvaní 5 pracovných dní.

8.3. Zvyšovanie kvalifikácie by sa týkalo štúdia ekonómie, práva EU, špecializovaného štúdia v oblasti súťažného práva, priemyslových práv, daňového práva.

8.4. Vedeckých kolokvií by sa zúčastňovali sudcovia najvyššieho súdu.

8.5. Každý sudca by raz za tri roky absolvoval stáž v orgánoch verejnej správy v trvaní najmenej 1 mesiac alebo zahraničnú stáž.

Aktivity týkajúce sa celoživotného vzdelávania, využívania špecializácie a možnosti doposiaľ netradičných a nevyužívaných inštitútov je potrebné premietnuť buď do zákona o sudcoch prostredníctvom príslušnej novely zákona alebo upraviť v navrhovanom zákone o správnom súdnictve ako lex specialis. 

V. Zriaďovanie a právomoc  nezávislých komisií pre konanie o opravných  prostriedkoch proti (neprávoplatným) rozhodnutiam orgánov verejnej správy
	
Predkladaný materiál si kladie za cieľ poukázať na možné spôsoby úpravy konania o opravných prostriedkoch proti prvostupňovým rozhodnutiam orgánov verejnej správy nezávislými komisiami, ktoré by nahradili konanie pred súdom v prvom stupni a ktoré by ako špecializované orgány boli zárukou náležitého zistenia stavu veci a rozhodovania v plnej jurisdikcii. 

V./1. Osobitný zákon môže upraviť zriadenie nezávislej komisie na preskúmavanie rozhodnutí orgánov verejnej správy v prípadoch ak – 

a)	proti prvostupňovému rozhodnutiu nie je v rámci správneho konania prípustný opravný prostriedok 
b)	ide o rozhodnutie o rozklade proti rozhodnutiu vydanému vedúcim ústredného orgánu štátnej správy alebo nezávislým orgánom verejnej správy
c)	to vyplýva z právneho predpisu

V./2. Nezávislé komisie môžu na základe zákona zriadiť
a)	ústredné orgány štátnej správy
b)	orgány samosprávnych krajov alebo  orgány obcí na základe zmluvy o spoločnom výkone konania o  opravných prostriedkoch proti rozhodnutiam starostov alebo primátorov vo veciach ich samosprávnej pôsobnosti, pokiaľ sa o nich nekoná podľa ustanovení časti II.
c)	orgány verejnoprávnych korporácií (Sociálna poisťovňa, zdravotné poisťovne) na konanie a rozhodovanie o opravných prostriedkoch proti rozhodnutiam ich organizačných zložiek v prvom stupni.

V./3. Komisie v gescii ústredných orgánov štátnej správy . 
Podľa rozsahu a charakteru agendy by bolo možné zvážiť zriadenie nezávislej komisie pri Migračnom úrade Ministerstva vnútra Slovenskej republiky na preskúmavanie prvostupňových azylových rozhodnutí, vo verejnom obstarávaní na preskúmavanie rozhodnutí úradu v prvom stupni, vo veciach hospodárskej súťaže na preskúmavanie rozhodnutí úradu v prvom stupni, na preskúmavanie rozhodnutí regulačných úradov, na preskúmavanie rozhodnutí Rady pre vysielanie a retransmisiu, na konanie o rozklade proti rozhodnutiu Úradu priemyselného vlastníctva.    
Alternatíva: U orgánov s pôsobnosťou pre celé územie Slovenskej republiky nie je tiež vylúčené zriadenie rozkladovej komisie, obdobne ako u ministerstiev či iných ústredných orgánov. 

Spoločným rysom komisií (okrem rozkladových komisií) by bolo, že predsedom komisie by bol sudca – ktorý by dbal na nezávislosť a odbornosť členov komisie. Členmi komisie by sa mohli stať osoby menované vládou s právnickou praxou, pôsobiace v stálej štátnej službe alebo nezávislé osobnosti z oblasti práva, menované na dobu najmenej 6 rokov, pridelené na výkon funkcie ku komisii. Členovia komisie by konali ako samosudcovia (alebo v senáte) o podanom opravnom prostriedku. 

Proti rozhodnutiu komisie, ktorá by konala v plnej jurisdikcii, s vykonávaním dôkazov, by bola prípustná správna žaloba len z dôvodov uvedených v zákone . Inak by bola prípustná kasačná sťažnosť.

V./4. Komisia pre rozhodovanie o opravných prostriedkoch proti rozhodnutiu územných samosprávnych orgánov vo veciach samosprávy 

Zriaďovateľom komisie by boli záujmové združenia obcí, miest a samosprávnych krajov, na základe zmluvy. Predsedom komisie by bol sudca – ktorý by dbal o nezávislosť a odbornosť členov komisie . Členovia komisie by boli osoby menované zriaďovateľom z osôb s právnickým vzdelaním, na dobu 6 rokov. Rozhodovanie by zabezpečovali ako samosudcovia alebo v senáte, podľa určenia zákona. Komisia by konala vo veciach samosprávnej pôsobnosti , kde v súčasnosti opravný prostriedok proti jej rozhodnutiu zákon zveruje súdu a vo veciach priestupkových. Komisia by konala v plnej jurisdikcii. 

V./5. Sociálna poisťovňa by zriadila obdobu býv. poisťovacích súdov na konanie a rozhodovanie o opravných prostriedkoch v dávkových veciach. Na úvahu je zriadenie nezávislej komisie na konanie a rozhodovanie o nárokoch vyplývajúcich z verejnoprávnych zmlúv medzi poskytovateľmi zdravotnej starostlivosti a zdravotnými poisťovňami. 

V./6. Financovanie nezávislých komisií by garantovali ich zriaďovatelia. 

V./7. Pojmovými znakmi nezávislého orgánu, podľa Európskeho súdu pre ľudské práva , ktorý by nahradil súd, sú: 
a)	spôsob vzniku mandátu, dĺžka mandátu člena nezávislej komisie, 
b)	existencia ochrany člena komisie pred vonkajším tlakom 
c)	záruky nezávislosti komisie ako orgánu, ktorý nie je hierarchicky podriadený jednej zo strán.  

Nie je na prekážku, ak je členom orgánu, okrem profesionálneho sudcu aj zástupca odbornej verejnosti, profesijného združenia, ale ich postavenie musí mať zákonný mandát a musí byť účinná prekážka proti tlakom z vonkajšieho prostredia. Nie je prekážkou nezávislosti, ak sa mandát získava čo aj rozhodnutím exekutívy, ak je daná dostatočná dĺžka mandátu, nepreložiteľnosť a neodvolateľnosť člena komisie po dobu mandátu. Právo musí zakazovať možnosť adresovať členom nezávislého orgánu čo len odporučenia týkajúce sa ich činnosti. Nie sú však vylúčené ani arbitrážne komisie menované stranami po vzájomnej dohode.  

Podmienkou nestrannosti je, aby komisia nikdy nepripustila ovplyvňovanie zvonku verejnou mienkou alebo iným tlakom a aby svoje rozhodnutie oprela o objektívne argumenty. Komisia musí mať možnosť na svoj vlastný slobodný názor na fakty, ktoré si môže voľne zadovážiť a jej rozhodnutie nesmie byť preskúmané niekým, kto nie je rovnako nezávislý. 

V./8.1. Návrh na začatie konania pred nezávislou komisiou by mohol podať účastník, ktorý bol dotknutý na svojich právach rozhodnutím orgánu verejnej správy. Komisii môže vec postúpiť súd, ak bola žaloba podanú na súd.

V./8.2. Nezávislá komisia by konala v plnej jurisdikcii, čo znamená, že by mohla vykonávať a opakovať dôkazy, ktoré už vykonal správny orgán, mohla by dokazovanie doplniť a  na základe vykonaného dokazovania znova hodnotiť skutkový stav nezávisle na správnom orgáne. Zároveň by mohla správny orgán zaviazať svojim právnym názorom v otázkach právnych aj skutkových, a mohla by zmeniť rozhodnutie správneho orgánu. Právna možnosť konať v plnej jurisdikcii nemusí znamenať súčasne aj povinnosť tak konať, pokiaľ nejde o konanie o opravnom prostriedku, o konanie o priestupkoch (akomkoľvek trestnom obvinení) alebo o konanie vo veciach súkromného práva.

V./8.3. Nezávislá komisia by vo veci samej rozhodovala formou rozhodnutia, ktoré by malo účinky rozsudku podľa časti II. Proti rozhodnutiu by bola možná kasačná sťažnosť. Žaloba by bola prípustná vtedy, ak komisia rozhodla tak, že rozhodnutie správneho orgánu zmenila a vo veci samej rozhodla sama.

        Zriadenie nezávislých komisií bude závisieť aj od avizovanej reformy štátnej správy.

         Záverom nemožno opomenúť, že prijatie Správneho súdneho poriadku si vyžiada aj novelizáciu viacerých zákonom, osobitne zákonov upravujúcich v súčasnosti vecnú príslušnosť Najvyššieho súdu Slovenskej republiky ako súdu prvého stupňa a zákonov, ktoré vo svojich ustanoveniach pripúšťajú proti rozhodnutiu orgánu verejnej správy opravný prostriedok na súd.

Použitý materiál:
Vecný zámer konania v správnom súdnictve (návrh),MS SR, Máj 2005
Závadská, E. Očakávania v správnom súdnictve na Slovensku, Príspevok z medzinárodnej konferencie „Právo a jeho prostredie“, Štrba 6. - 8. apríla 2011
Števček, M., Ficová, S., a kol. Občiansky súdny poriadok ,II. diel, Komentár 2. vydanie, Praha: C. H. Beck, 2012